2. 

 TUSSILAGO FarfarX. 



Ha STROF. Fål fötter. SAräp. — S^reppe. Lerskreppe. Skrep, 



Ho/gräs. På Finska : Lesken-Lehti. Varsankavio. 



Yskaruoho. 



Stängeln är enblommig, täckt med små, blad- 

 lika fjäll. Rothladen nästan hjertlika och i 

 brädden tandade. 



Linn. Flora Su. p. agg. C]. 19. Stngenesia. Pol. superll. — Liljehl. 

 St. Flora , s. 565. Kl. 15. Svågrar. — Murray App. Med. i. p. 139. — 

 KetZ' Fl. oec s. 741. — Fharm. Suec, Farfara, Radix, Herba. 



V. 



exer på lerjord, som af dess mångåriga och krypande 

 rötter sararaanbindes; utvisar källsprång eller vatten i 

 grannskapet. Blommar strax efter islossningen med gula 

 blommor; dess inunder hvitlndna blad framkomma se- 

 nare än blomman, hvilket gaf de gamla anledning att 

 kalla vexten: Filius ante patrem. 



Bladen, som mest nyttjas, äro beska, och hafva för' 

 lång tid tillbaka varit berömda i bröstsjukdomar. De, äro 

 ej hettande, och kunna derföre äfven nyttjas i de bröstets 

 åkommor, som äro förenade med feber och hetta, an- 

 tingen såsom Té, eller i afkok (decoct.). Mot körtelsjuk- 

 domer eller skrofler har alkoket äfven varit gagneligt. 

 Rötterna, som, på visst sätt beredde, duga till fnöske, 

 sägas hafva gagnat, då de, i stället för tobak, blifvit rök- 

 te af dem, som varit besvärade af hosta och andtäppa. 

 Rötterna torkas, bultas och göras mjuka for att tjena 

 till fnoske; doppas sedan i vatten, hvari saltpeter är 

 upplöst, då de väl torkade, fatta lättare eld och kallas 

 luttrade. 



«. en strålblomma. •— b. en diskblomma. 



