11. 



MENYANTHES TRIFOI.IATA. 



inAskflrne pläga bortgå och knipningarna, som stundom 

 kännas i början af kuren, äfven upphöra. Utpressade saf- 

 ten brukas om våren emot skörbjuggs utsiag, och att der- 

 ined tvätta reforraar och rosartade sår. I vissa invecklade 

 tillfällen af kräftnatur har Cullen funnit den tjenlig, bru- 

 kad såsom Té; och på sådant sätt kallt nyttjad till ett dricks- 

 glas i sönder 2-5 gånger om d8j'^en har K. Förste Lifm. D. 

 J'festrins funnit förmånligt för dem" som besväras af blin- 

 da gyllenädren, med mera fallenhet för dian é än förstopp- 

 ning. I Exiraktet, hvaraf dosis är i skrupel eller _ drak- 

 ma löst i dislilleradt vatten och förenad nied ättiksyrad 

 pottaska (Alk. veget. acetat.), har han äfven funnit ett för- 

 träffligt medel mot värfrossor. Med stark infusion på bla- 

 -den har Lilm. D. Gröndahl sett Diabetes kurerad ; han ön- 

 skar likväl att liera försök dermed måtte anställas, fledan 

 för lång tid tillbaka har man i Vestergötland , i stället för 

 humla, beijent sig af Vattenklöfvern, för att ge besk smak 

 åt dricka, och att bevara det för syra; man påslår ock att 

 Engelska Fortern får af denna vext sin egna beska smak ; 

 men det synes som åtminstone icke den ensamt dertill vo- 

 re orsaken. Roten kan utan fara användas till bröd vid 

 infallande raissvext-år, ehuiu smaken är högst obehaglig. 

 1 brist af foder bruka äfven Lappska Nybyggare, att med 

 de uppgrafna rötterna föda sin boskap, som förtär dem 

 helt och hållet, hvaraf namnet Boskaps misne till skillnad 

 från Misne (Calla pwluslris), uppkommit. Hästar rata vex- 

 ten både grön och i foder. För lungsiktiga får säges den 

 likväl vara ganska helsosam. 



Tab. — 8. BJomfodret. — b. ijislillen. — c. ett blom- 

 blad med en vidsittande ståndare. 



