Al- 



CENOMYCE RANGIFERINA AcH. 



Licheii rangiferinus. Linn, 



Renmossa. Renlaf. — Rensdyrmosse. Hvidmosse. Qvit- 

 moise. På Finska: Peiiran-jäkälci. Peuran-sameU Peu- 

 ranlteiuä. På Lappska; Viote. Viste. 



Busklik, grenig, pipig, med upptill öppna hål 

 (der grenarne utgå); toppgrenarne nedåt böj- 

 de , med Idolviinå Jrörcdniiig , i toppen sit- 

 tande. 



Linn V\. Su. p 423- Cl. 24- C p. vpt o c a mi a, A'c;oe. Fl. Lipp. p. 534. 

 457. — Liljehl. Sv. Fl. s 4^5. KL 16. Lönn gifte. Alger. — K. V. A. 

 Halldi. 1742. s. i55 — Patr. Sälhk Hush. Jurn. för år 1785, Sept. p. la. 

 — Ketz. Fl. occ. s. 4o5- — Adiar. Lichen. univ. p. 564. Syu. p. 277. 



A, 



^f samma orunJ som oFv<?nför3 vid No 54. begagna vi 

 för denna Laf ett nytL namn. b"lägtets allmänna känne- 

 märke består i en brosknhtig skorpa med pipUha utskottt 

 jo/n här a i toppen hnlfrunda , okantade och inunder tom- 

 ma fr orednings-knappar. Denna Lafart, som medelst sin 

 täthet och hvita färg, ger i .synnerhet fjällarnes höjder äf- 

 ven midt under sommaren en vintcrlik yta, är lika vigtig 

 för Lappen, som det grisrika fältet för Jordbrukaren. U- 

 tan denna vext skulle Lappmarken vara en fullkomlig öde- 

 mark och dess inbyggare icke finnas. Den utgör vinter- 

 tiden det enda födämnet lör Lapparncs boskap, Renar- 

 ne, hvilka n.iLiirtn unnat instinkt och förmåga, att ocksä 

 .under snödrilvan söka den. De uppsparka den ofta djupa 

 bädden med bakfölterna, och förnya detta på orörda stäl- 

 len vid hvart betande, för alt till ett annat år icke utöda 

 denna (or dem ounciginglit^a löJa. 



Detta har gilvit anTedning, att till annan boskaps un- 

 derhåll i de {yilwL Lappmarken filhigsnare landskap, i nöd- 

 fnll använda iUnniossa, som icke sällan till ölVerflöd före- 

 komnur i magra beigakti^a skogar. Det har äfven lyc- 

 kats. Hopsamlad om hösten i högar, hviika småningom 

 efter behof vintertiden hemföras, l^gges mossan, enligt för- 

 sta uppgiitea af vår Polhem, i kar, iivarå kokhett valtea 

 till alsköljning gjutes; följande inorgnar giiVes häraf jem- 

 te något päsuödda agnar somt vatten åt kieaturen^ deref- 

 ter haiiif, och mot aftonen litet hö. Någon gång tillagdt 

 salt eller a-.jöl gör mossan ännu begäiligare. Boskap här- 



