49' 

 LATHYRUS pratensis. 



Äkgslåtyr. (jigabärter. Vele. Vedel. Gulvial, f'iut, 

 Väjloclu På Finska: Näthin. 



Blomskaften äro mångblommiga och liksom Ört- 

 stjelken kantiga. Klangen (cirrhi) äro enkla 

 (utan grenar), med 2:ne mot hvarannan, vid 

 basen sittande lansettlika små -blad. 



Linn, Fl. Su. p. 253. Cl. ij. DiAiDKtPHiA lorantlr. — Liljehl. Sv. F!. 

 S. 522. K.1. 14. TvAKULLE. — Pati: Sällsk. Hushalls Juni. år lySi- Okt. 

 S. 69. — 17S4 Apr. .s. 550. — 1793 Jan. 5. i5. — Dargii Tal om Sy. iiug- 

 skotseln. — B.e!z. Fl. osc. s. 35i. 



Oåsom en nyttig och odTingsvärd fodervext är Ängs-latyren 

 af åtskilliga Lanrlhusijailare i-edan försökt och med beröm 

 hos allmänheten anmäld. Den vexer på mångårig krypan- 

 de rot, hviiken ifrån livart så kalladt öga årligen skjurer 

 nya skott; hvarföre vexten sprider sig snart, tufvar sig och 

 blir tät. Roten »önderskaren i bitar, har man funnit till 

 plantering sälirare än frön, som blifva Inilkomliga då vex- 

 ten är 3 år gammal, men sådda nppkunima de likväl icke 

 alla med säkerhet. Man har funnit dsn allmän på ängarne 

 och merendels i skugga och något (uktig jordiiiån; likväl 

 trifves den äfven på sand, lera och miger jord, hviJken af 

 de ständigt nffallande bladrn, som ruttna, efterhand deri- 

 genom förbättras. 1 Juai och Juli inånadsr träffas den i 

 blomma. 



Nästan alla vexter, som hafva fröbaljor och höra till 

 samma flock och familj (Papilionaceo?) som denna, äro nyt- 

 tige fodervexter, hvilka nf kreaturen begärligt förtäras. De 

 förljena dock i olika afseende mer eller mindre uppmärk- 

 samhet. Ängs-latyren är derföre att framför många andra 

 föredraga, att ^en ej skadas af frost, är bladrik, vtxer hög 

 och tät, samt är mångårig. Drjss slägikarakter är, att stif- 

 tet (pisliMens medierstij dtd) är platt, upptill vidgadt ,• och 

 liksom märket hårigt eller ludet; biomfodrets 2:ne öfre fli- 

 kar äro kortare än de nedre. Angs-latyren igenkännes från 

 sina samsiägtingar, .ned trekantiga bladstjelkar, halfpillika, 

 helbräddade och spetsiga stiplar (ett slags bladskärm). De 

 parvis sittande småblad<;n vjiriera och äro stundom glatta, 

 stundom mjukliäriga. Frobaljorna svartna då de äro full- 

 mogna, fröna ätas af kycklingar och småfågel. 



Tab — a. visar seglet. — b. b. vingarna. — c. kölen 

 med blomfodret. — d. hansträngarnes eller ståndarncs 2;ne 

 stammar, tillika med pistillen, ifr. N:o i5 Fuin. solida. 



