5r. 



ASPIDIUM FILIX MAS. 



lighet inköptes af K, Ludvig XV:s EnkedroJtning , och se- 

 dan 1775 i Paris allmänt i^jordes. I aniednino härnf gafs 

 efter föregående pnrgermedel och en fet soppa, den föl- 

 jande dagen 5 drakmer af roten pulveriserad. Barn fingo 

 en mindre dosis. Efter några timmar borde en purgerandö 

 boius, Srtmniaosatt al' panac. mercurial. , resin. scamnion. 

 och gnrami guita, lagas till maskens afilörande, hvilkét i 

 nödf di med etteråt gilvit engelskt salt skulle befordras. Om 

 masken envisades, borde bruket af medlet de följande da- 

 girne förnyas Ackei och svårighet som åtföljer kuren, har 

 nyligen gifvit Bourdier, Professor i TErole de niédecine i 

 Paris, anledning, att i följd af mänga lyckliga försök, före- 

 slå en annan metod, den, att taga fastande en drakme svaf- 

 vel-eter i ett glas stark dekokt af roten, och en limma ef- 

 teråt 2 uns ol. Ricini blandad med sirap. Om masken ej 

 algår, bör allt detsamma nyttjas den 2:dra och 3:dje dagen 

 derpå följande, älven som klistirer användas af lika bland- 

 ning, i fall niaske^n hyses längre ned i tarmarna. Den bort- 

 diilves såledrs nästan alldeles upplöst. 



I England har man af ålder trott Trejonroten bota En- 

 gelska sjukan. I Siberien säges roten försmakens skull ko- 

 kas i dricka, och i Norrige gifves vextwn åt boskap i fo- 

 derbrist; samt de yngre rötterne malas till mjöl, hvaraf dock 

 brödet blir löga sin^kiigt. Madrasser stoppade med denna 

 ört eller torra ormbunkar, skola för giktsjuka vara tjenli- 

 gare än fj iderbotstrar. /ndtligen kan också genom brän- 

 ning till asVa, liksom af onnbunken (Pteris aquiiina), en 

 tvål deraf tillredas. Med stamt>laden lärgas grönt på Island. 

 Hela vexttn är brukb<ir till lädtrgarfning. 



Vid insainiande af roten, som sker om hösten, bör icke 

 den af Sfrut-Onokeln (Onoclea strutliiopteris) tagas, hvars 

 fruktbäranie st.imblad mycket likna Trejon-Bräkens ; deras 

 sammanvr xonde i skapnad af en volant och de alldeles otan- 

 dade [likarna åtskilja dock Onokeln utan svårighet, om 

 äfven icke dess fröredning skulle finnas, som på särskilta 

 spiror uppkommer. Émerllertid tvilia vi icke, att flere ar- 

 ter af ornibunkarne äga lika egenskap, åtminstone äro vi 

 i anseende till Aspidium Filix fcemina genom egna försök 

 derom fuUkomligen öfvertygade. 



a. Ett par fruktbärande pinnulas, förstorade. — b. ett 

 frukttäcke. — c. ett dylikt någoi tillbakaböjdt. — d. en kapp- 

 sel särskilt. 



