53. 



ERICA VULGARIS. 



Ljung; Lyng. Lvng. Ros Ung. Maris. Grann. — 

 Bulyng. Hästelyng. Ruihielyng. Rösbärling. Risp- 

 ling. Bustelyng. MyrJiräAling. Jammes Suster. På 

 Finska : Kanerva. Kangas-kanerva, Nummenvarret. På 

 Lappska : Tacknas, 



Blonifodret dubbelt ; de 4 Yttre bladen smärre 

 än de 4 inre färgade. BlomkroJiaii klocklik, 

 4:delad och kortare än ijire blomfodret. Han- 

 knapparne hafva nedtill 2:ne utskott. Stiftet 

 är längre än blomman. Bladen nedtill nästan 

 pil -lika, mot livarannan sittande i 4 rader. 



'Linn. Fl. Su. p. laS. Cl. S. Octandria i-gyn. — Liljehl. Sv. Fl. s. 

 i65-Kl. 7. TiEMÄNN. — K. VetcAk-tlanÅl. åri76i s. 271. — Patr.Sälltk. 

 Hush. Jurnal ar 1787- Febr. a66. — 7. Lagus Diss. cle Erica valgari etc. 

 Vixs. P. Kal-m, 4:0 Abose 1754. — Thunb. Diss. de Erica 1785. 



Oå ofverflodigt som Ljung vexer på de flesta magra och 

 sandiga hedar i Sverige, sä sällsj-nt är den på Öland och 

 Visingsö. Snart förändrar f}<^n fet jord till rc äger, men kan 

 genom odling, löfträds plantering och trampning af boskap 

 utrotas. I Augusti månad har den röda , stundom hvita 

 blommor, af hvilka bien hri.iita mycken, men mörkgul, och 

 kanske lill smaken något kärf håning Utrikes flyttas stan- 

 dom hela bilrigret, under Ijang^ns blomningstid, till de fält, 

 der den ymnigast veser. Blom.norna sitta i klase, mest pä 

 en sida af stjelken ; dess besynnerliga 2:hornade inom 

 blomman innhsliitne hfinknappar, hvilka denna äger till nå- 

 gon likhet med fiere andra (se N:o 18, tab. f. a.), har gif- 

 vit anledning till benämningen .af den naturliga örtflocken, 

 «om Botanisterne kallat Bicomes. 



Ju Allmännare denn;) bu-;krirt förekommer, ju lättare är 

 det att använda den till de behof, hv.iriill man redan fun- 

 nit å^n gfgnelig, och dessa böra derföre kännrts, att doras 

 antal genotn 1'örsÖk nsä vidare, ökas. Sä väl hästar som oxar, 

 getter och får, äta Ijuriaknoppsrna i brist på bättre foder, 

 i synnerhet höst och vår. Om ljung sent på hösten samlas 

 och till vinterfoder förvaras, kan den helst i bhindning med 

 halm eller bö gifvas åt boskapen. Också kan Ljung - lag 

 eller vatten livari Ljung kokats, ijena för boskfipen, i syn- 

 neihet on» halm af ärter eller bönor lillagges. Oxar sägas 

 dock må mindre vä! af Ljung. Tiil strö under boskapen, 

 befordrar den snygabeten och ökar gödseln; likväl ruttnar 

 den långsamt, om icke blandad med osläckt kalk Så väl 

 till taktäckning, som att hvarltfils inlägga uti uppkastade 

 jordvallar, hviikas sidor deiigeaom bättre förvaras moL regn 



