ARCTIUM LAPPA. 



lorkas i skugga; till ett qvarter vatten tages 2-S lod af 

 roten och kokas tills hälften återstår; denna portion, hvar- 

 till v uns håning kan läggas, fortares morgon och afton > 

 helst inedan den sjuke ligger i varm säng. Såsom ganska 

 nyttigt mot håll och styng anföres, ati 5-4 göpnar af tor- 

 kade och hackade örten (roten äfven, om man så vill) ko- 

 kas i så mycket vatten, att det går öfver örten. När den 

 under kokningen blifvit mjuk, öses alltsammans i en påse, 

 så att vattnet eller spadet far till största delen afrinaa. På- 

 sen lägges sedan varm på hållet, och doppas åter i spadet, 

 för att å nyo värmas då det behöfs. Då hållet flyttar sig, 

 lägges påsen varm på nya stället. Åderlåtning och kylan- 

 de medel kunna dessutom användas. — I Upland ges röt- 

 terna, fint sönderskurna, ät lungsiktiga får såsom J"keme- 

 del. Bladen sägas hafva fördelat knäsvulster, renat rötsår, 

 lindrat kräftplägor och podagervärk, läkt hudlösheter och 

 sår m. m. — Fröen smaka bäska, äro urindrifvande, och, 

 enligt {'. Linné , starkt laxerande. De gifvas stötta, under till- 

 blanning af vatten såsom emulsion, med tillsats af litet man- 

 del, och tros gagna i njursten. Att likscm inbädda sig i 

 bladen eller deruti insvepa den af gikt eller reumatism an- 

 gripna eller konirakta lemmen, så att huden af de utbred- 

 de bladen omgilves, säges vara ett med förmån försökt 

 medel, i synnerhet af fattigt folk på landet. — Små- 

 fåglar, t. ex. Steglitsor, fångas i slagburar med borrfrö, 

 som de gerna äta. — Med borrar borttagas fläckar och 

 upprifves loggen på kläde. Af blad och stjelkar fås aska, 

 hvaraf ^ skall kunna bli pottaska. 



Tab. — a. ett af småblomstren. — b. fröet med fju- 

 net. — c. ett blomfoderfjäil med sin krokiga spets. — d. blad. 



