68. 

 URTICA DioicA. 



B R ÄN -NÄS SLA. NäHa. Stora JSl äter. — Stor hrändhutte. 



Tolanäsle. Nosle. På Finska : Nohkonen. Nukalai- 



nen. Polttai>a. Nupulkainen. 



Bladen äro allåiigt hjertlika, sägtanclade, spetsi- 

 ga och emot hvarann sittande. Blomklasarne 

 sitta parvis, eller 2 och 2 tillhopa: han- och 

 hon-blomstren på särskilta stånd. 



l,inn. Fl. Su. p. 557. Cl. 21. Monoecia 4aniJr. — Lil/ell. Sr. Fl. s. 

 69. Kl. 4. FTnMÄNMNG. i:qvinn. — K. Vett. Ak. Handl. äi 1747. s. 7g. — 

 1774 s. 253. — Patr. Sällsk. Hush. Jurn. år 1777 , Mars s. 151 , Maj s 25o. 

 — Murr. App. Med. T. 4. p. 587- — Retz. Fl. oec. s -49 — P. Dallinger 

 d. Kult. u. Benutz. d. grossen Nessel.— Kässlors Plant, och bergn. Stockh. 

 ij>76. — Pharm. Urticce II er b a, R a dix , S em i n a. 



X å odlade ställen, vid hus och vägar, åkerrenar och i- 

 bland stenhögar vexa Brännässlor allmänna. Deraa rot är 

 mångårig, och frambringar blommor i Augusti månad. Vex- 

 ten är, i afseende på blommorna ,• 7t'ö/^^',£r^o/-«s^ d. ä. hon- 

 blomstren, hvilka endast äro fruktbärande, finnas på sär- 

 skilt örtstånd, och hanblomslren på ett annat. Denna har 

 bladen mer allänga, än etlernässlan, som är mindre, mera 

 ljusgrön, och har årig rot; men lör öfrigt äro båda af nä- 

 stan samma egenskaper i medicin. Bladens fina, slyfva 

 och genomskinliga hår förorsaka, genom sin retning, i hu- 

 den en sveda, som kallas nässelbränning, och alhjelpes 

 med pästrukea olja. Hvart och ett af desjra hår har vid 

 basen en biåsa , iylld med vätska, som vid tryckning på 

 blåsan kan uppstiga till spetsen af håret; och till följd af 

 det, som vi, under sammansfitta förstoringsglas, trott oss 

 hafva utrönt, äro dessa spetsar verkligen täta eJler solida, 

 så att vätskan igenom dem icke kan utpressas, förrän spet- 

 sen blifvit afbruten; hvilket, då det sker i huden, börjar 

 retningen, som sedan ökas af den utpressade skarpa vät- 

 skan, hvaraf svedan cch klädan uppkomma. Atskillige hat- 

 va trott dessa hårspetsar vara öppna. 



Nässelkålens namn påminner om denna vextens första 

 nytta om våren. Förtärd ymnigt, laxerar den lindrigt och 

 drifver urin. Till boskapsfoder, då den bör skördas tre 

 gånger årligen, är den ypperlig, och förtjonar att odlas 

 på si«nig(i, solrika stäil^n, hvilket sker med frön och röt- 

 ter iika förmånligt. Man göder med ris eller halm, som 

 om hösten utbredes öfver sådda och planterade stället, 

 hvarest det får ruttna. Korna b!ilVn af färskt eller torrt 

 nässelfoder feta, mjölken och gräddan «l)kds, smöret får 

 gul färg. Om hösten äro vanligen nässlor sträfva och fulla 



