226. 
CONIUM MACULATUM. 
FräcKiG KonirörTt. Odört. På Finska: JIso-yrtti. 
Örtstjelken är grenig, glänsande och oftast röd- 
fläckig. Fröen ha raka intryckta strek. 
Linn. Fl. Sv. p. 86. CI. 5. PENTANDRIA 2:gyn. Umbellatze. Lilj. Svs 
Fl. s. 119. Kl. 5. FEMMÄNN. 2:qvinn. Parasollväxter. Murr. App. Med. 
Tom, 1. p. 215. Cullen Mat. Med. Ed. germ. v. Consbr. p- 373: Jahn 
Auswahl d. Arzneymitt. 1. B.: p. 29$. Pharm. Cicute 1. Conii Herb as. 
TN önibatägtet, som hör till naturl. flocken Parasollväxter;, 
igenkännes genom sina nästan 3bladiga småsvepen, som 
sitta på en sida, bjertlika jemstora blomblad , och rondade 
ägglika frö, som på hvar sida ha 5 upphöjda strek, hvil- 
ka förr än de blifvit fullmogna äro krusiga. AF detta slägte 
äga vi i Sverige blott en art, som träffas ofta allmän på 
åkrar, i trägårdar och god jord, i synnerhet i rikets 
södra landsorter, dock äfven i Upland. Den blommar i 
Juli och har 2-årig tappformig eller standom grenig kort 
och köttaktig rot, hvilken färsk sönderskuren utlakar en 
skarp och bäsk mjölkaktig vätska. Stjelken kan bli par 
alnar hög, är trind, ihålig, strekad och glatt, växer upp- 
rätt och är nppåt ganska grenig och bladfull. Bladen äro 
mångdelade och penntaggade, inskurna, glatta och glän- 
sande, samt utbredda. Parasollställningarna ha många 
strålar och svepet är merendels mångbladigt, kort och 
nedböjdt; småsvepet, som sitter åt en sida är 3-4bladigt. 
Blombladen äro inböjda nästan jemstora och hvita. Fröen 
äro fårade , ägglika och glatta. I Tyskland kallas denna 
ört Schierling ; den har ofta af brist på Botanisk kunskap 
blifvit bortblandad med vild Persilja (n:o 64), Sprängört 
(n:o 134) och äfven kanske med Hundioka (n:o 124), och 
Chzeroph. bulbosum som äfven har fläckig stjelk , men nä- 
stan finludna blad och spetsiga släta frö, samt om våren 
klotformig rot. Lukten liknar den af möss eller råttor. 
Från lång tid tillbaka äro nästan oräkneliga medicinska 
försök i synnerhet efter Bar. Störcks tid med denna växt 
anställda; de skiljaktiga utslag man erhållit måste tillskrif- 
vas antingen klimatets olikhet, eller jordmånens, eller 
särskilta berednings-sätt, eller misstag af andra växter 
i stället för den rätta Konieörten. Ofta torde man äf- 
ven ha felat om rätta namnet på sjukdomen, eller till. 
skrifvit örten hvad andra orsaker verkat. Svårligen lär 
derföre ännu något bestämdt kunna sägas om dess bruk 
emot de många och svåra sjukdomar, mot hvilka örten 
blifvit föreslagen. Cullen som anser den såsom ett ganska 
verksamt medel, vågar dock ej att afgöra vid hvilka till- 
fällen det med säkerhet bör användas. Emedlertid bör 
man vid dess insämlande göra sig förvissad, efter Botaniska 
