336. 
Cosium MacuiiTUM. 
kännemärken att intet misstag må ske. Bergius och Fo« 
thergill råda att samla växten vid eller efter frösättningen; 
men sannolikare synes att den kort före blomningen bör 
afskäras , och långsamt i skugga torkas, då den såsom pul- 
ver skall nyttjas; och i fall extrakt af färska örten skall 
beredas, måste utpressade saften vid svag eld och utan 
vidbränning inkokas. Fröen och roten brukas nu mera 
högst sällan och torde kunna umbäras. Så väl pulyret som 
extraktet, hvilket har obehaglig lukt, bör i väl tilltäppta käril 
förvaras och alltid med Fförsigtighet mot sjukdomar använ- 
das, helst i småningom ökad dosis, t. ex. från 4 gran 
ända till z drakma eller än mera, 2 eller flera gånger om 
dagen, i fall den sjuke ej har olägenhet deraf; i form af 
piller beredda af extraktet och pulvret med någon tillsats 
som döljer obehagliga lukten, brukas det merendels. Men 
äfven till omslag på utvertes skador, nyttjas antingen ut- 
Pr saften färsk eller ock dekokten. Konieplåstret 
ar Cullez funnit mindre verksamt. Orten torde färsk 
vara att föredraga för tillredningar deraf, men den kan 
ej alltid erhållas. Det är i synnerhet mot skirrer af skro- 
felartad natur och elaka sår, som af hårdheter äro omgif- 
na, till och med mot kräftan och äfven mot veneriska 
krämpor, som man trott sig finna Konieörten såsom lö- 
sande och fördelande gagnelig. Men somliga rekommendera 
den äfven till lavementeir inor förstoppningar i underlifvets 
körtlar och diarré; mot lungsot, svullna körtlar, nybörjad 
grå så väl som svart starr, gikt, reumatismer, hudens 
utslag, hölsesvulster, ledsvulster, gulsot; hosta af indrifvet 
utslag, vattensot m. m. Likväl motsägas de flesta af dessa 
uppgifter, af andra lika trovärdiga män, och någre påstå 
att Konieörten till och med förvärrat det onda vid vissa 
tillfällen. Man har räknat den till narkotiska växtflocken 
och funnit dess vanliga verkan vara, svindel, yra, blind- 
het, dödlik slummer , hjertklappning, ångst, kräkning , 
konvulsioner m. m. och stundom döden; men många hän- 
delser omtalas då Konieörtens bruk visat ingen tydlig än 
mindre farlig verkan, Konieörten är således ett bevis 
hurna osäkra medikamenters verkningar kunna vara och 
huru omöjligt det ofta är att bestämma dem. Såsom nå- 
gorlunda säkert tyckes det likväl kunna antagas att Ko- 
nieörten mot verklig kräfta icke är att räkna på; men att 
den mot andra hårdheter eller sår som kunna likna kräf- 
tan, såsom skrofelartade, veneriska och rötsår, är invertes 
och utyvertes använd ett verksamt medel, då det med till- 
börlig försigtighet blifvit samladt och tillredt. Emedlertid 
bör man ej förgäta dess farliga egenskaper; helst rådgöra 
med kunniga Läkare om dess bruk, och dervid använda 
äfven andra medikamenter, som svara mot ändamålet, — 
Boskapen äter den icke. 
Tab. — fig. a. förstorad blomma, — b. frö i nat. storlek. — c. förs 
gtoradt frö. — d. ett stycke af stjelken med blad. Figuren är fritt kopies 
rad efter den i Curtiss Flora Londinens, 
tee RE 
