229. 
Pyrus MALUs. 
nom en duk, medan det ännu är hett i rösenvatten och 
uppltages när det kalinat. Man berömmer denna bland- 
ning mot hudlöshet af snufva, "smärre brännskador och 
blinda hemorroider; den skall -ock struken på bänderna 
göra huden fin och hvit. Applen kokade med rödt vin 
till gröt, tjena som omslag i linne på blinda verkande 
hemorroider. Stekta äpplen, friade från skal och kärn- 
hus, kramas sönder till en gröt och nyttjas med fördel i 
fint linne att ljumma lägga på inHfammerade och röda 
ögon. På syrliga oskalade äpplen, som rå sönderskäras i 
bitar, "slås kokande vatten och lemnas i postlinskärl 
att stå några timmar i het aska; vattnet afhälles och ger 
med socker en angenäm dryck , som i synnerhet i febrar 
är förmånlig, En vinaktig , smaklig och helsosam dryck 
kallad Cider, beredes af Applen, liksom Perry af Päron. 
Den mogna afplockade frukten får ligga under tak i skugga 
Hera dar, till dess den kommer liksom i svettning, då 
den söndermales eller krossas med träådklubbor; den lem- 
nas då en eller par dagar att bli mera mjuk och mör, 
och pressas sedan genom påsar, dock ej för starkt, eme- 
dan Cidren deraf blir bäsk. Utpressade salten förvaras 
att jäsa, helst i fat eller kärl, som hyst vin, och nog jäs- 
ningsrum måste lemnas. När Cidren klarnat, aftappas den, 
hvilket sker stundom efter en eller 34 månader. Cider 
af söta äpplen eller tidigt mogna, surnar förr, då den 
kan nyttjas som ättika, än den som beredes af frisk; mo” 
gen och sen höstfrukt , som kan oskadad förvaras par år. 
Efter jäsningens slut, då Cidern är klar, kan med till- 
sats af bär t. ex. Hallon, Slånbär m. m., smak och färg 
förbättras. Af fruktens tjenlighet beror Cidrens godhet; 
men sämsta Vildapel-frukt ger god Cider, blott den är 
mogen. I Devonshire tillredes mycket Cider och i Her- 
fordshire på en trakt af vid pass 15 svensk mil i fyrkant, 
bereddes inom ett år 50,000 stora fat Cider, af vildt växan- 
de äppelträds-frukt. Drycken är dessutom nyttig i skör- 
bjugg och åtskilliga utslagssjukdomar. Af omogna äpplen 
destilleras brännvin ; och sönderstötta äppelkärnor ge god 
smak åt detsamma. Både Hästar och Svin äta gerna äpplen. 
— Extraktet af barken på Vildapel, skall enligt Buchholz, hysa mycket 
af den kraft, som motstår röta. Mellanbarken, kokad i sjövatten, sätter 
gul färg på alunbetadt linne och äfven enligt v. LInNnEÉ på ylle. Löfven 
ätas af boskapen, också såsom vinterfoder. Trädet förqväfver ej gräsväx- 
ten och planteras i Keat på åkrar och ängar; och som träden hära sen 
höstfrukt, blir den ej mogen förr än säd och hö redan äro inbergade. 
Virket eller Veden är stark och hård och brukas till hushållsbehof, qvarn- 
bjulskuggar, bössor i vagnshjul, m. m. så väl som af Snickare. Kärnorna 
af Vildapelfrukt kunna älven sås, för att i brist på bättre, få stammar, 
hvari man kan ympa bättre sorter. Om Triädets odling, skärning m. m. 
se 'Trädgårdsböcker, som afhandla dessa ämnen och Sv. Boi. T. 3. Lill. s, XI. 
Tab. — fig. a. blomma utan blomblad, med en qvarsittande ståndare. 
= b. ett tverslöre genomskurit äpple. — c. ett dylikt längsefter klufver. 
-—d. en kärna; alla i naturl. storlek. Originalet växte vildt på en äng på 
Gottland; fruktens figur är lånt af English Botany. 
frem 
