240. 
SCIRPUS ManritiMmUus. 
Hars-sär. På Finska: Meri - kalhila. 
Serået är Skantigt. Blomvippan i toppen är 
bladig och sammansatt af flera ovala småax. 
Axfjällen ha 3 taggar, den medlersta är syle 
formig. 
Linn. Fl. Su, p. 16. CL. 3. TnrANDR. I:gyn. Lilj. Sv. Fl. s. 18. KL. 3, 
CT REMÄNN. I:qvinn. Rafas Danm, og Holst. Flora 1. D. 5. 497. 
O 
ÅA. naturliga Örtflocken Säflika Växter (pl: Calamariee), 
till hvilken detta slägte räknas, låna vi Säfslägtets namn , 
för den likhet som är dememellan. (Jfr. n:o 150 och 130). 
Slägtets vidlyftighet har föranlåtit dess delning i 4 smärre 
flockar eller Afdelningar, af hvilka den 1:sta består af Säf- 
arter, som ha ett enda ax; den 2:dra af sådana, som ha 
många ax och trindt strå (polystachii); den 3:dje innefat- 
tar de arter, som äga blomvippa utan blad och 3kantigt 
strå; och den 4:de är för dem, som utmärka sig med bla- 
dig blomvippa och 3kantigt strå. Af den redan anförda 
Art-karakteren synes lätt, att Hafs-säfven hör till den sist- 
nämda af dessa underdelningar. Den växer vid hafs-strän- 
derna och stundom vid åbräddar, liksom Insjö-säfven (n:o 
150) vid insjöar, och är allmän i Roslagen på Öland och 
fl. st. samt blommar i Maj och Juni månader. Dess mång- 
åriga rot är krypande och de derifrån uppstigande stråen 
äro utan knä, + till och med it aln höga, med 3 skarpa 
kanter försedda, strimmiga och omgifvas nedtill med styfs 
va och sträfva blad , som ofta äro lika långa som strået; 
de nedersta omfatta strået som slidor, sitta skiftevis och 
äro sträfva i kanten; de 2-3 öfre, som sitta i blomvippan, 
äro olika långa och fästade utan stjelkar och slidor tätt 
vid örtstjelken. Blomvippan utgöres af flera sammangyt- 
trade bruna glänsande småax, sittande än på stjelkar, som 
äro olika långa, mest Skantiga , men stundom trinda, än 
sakna de egna stjelkar och sitta tätt vid örtstjelken. Stån- 
darknapparne äro gula. Axfjällen blifva äggformiga, ojem- 
na i ändan med olika uddar. Fröen, som mogna i början 
af hösten, äro 3kantiga och med borstar omgilna. 
Dess likhet med Insjö-säfven ger anledning att för- 
moda, att den på samma sätt och till lika ändamål kan 
