241. 
Rurzrus Carsius. 
smidiga , nästan jemnsmala, och blåaktiga buskstjelkar 
och kallas i Skåne på många ställen Akerbär; men de 
finnas äfven kring Stockholm, i Carlbergs trädgård och Her- 
städes, ehuru sällsynta. Busken blommar i Juni eller Juli, 
och får mogen frukt när säden är-skuren i September. Stjel- 
karna, som äro taggiga, slå rötter, och äro efter min tanka 
mera kulliggande eller krypande än någon af de andra 
nämde arternas. Löfven äro 3delade och eburu under 
håriga, dock icke gråaktiga såsom på Hallonbusken; små- 
bladen variera något till figuren, men äro inskurna och 
sågtandade; de yttre eller på sidorna sittande ha inga 
bladstjelkar och äro ofta försedda med en och annan flik. 
Bladskärmarne äro lansettlika.  Blomstjelkarne äro ludna, 
taggiga och ha på öfra sidan en otydlig fåra. Blomflocken, 
som sitter i ändan på stjelken, har ej många blommor, 
men ludna och fint taggiga stjelkar. Blomfodret är silkes- 
ludet, lång-smalt, spetsadt och utbredt. Blombladen äro 
hvita, tunna och vågiga. Frukten, som kan hända bäst 
åtskiljer de här nämde 3:ne arterna, är på denna sam- 
mansatt af olika antal småbär, hvilka dock ej äro många, 
men stora och bilda, liksom Stenballonsbär (R. saxatilis), 
sällan en regelbunden Hallonbärsform. — Björnbären (R. 
fruticos.) äro äfvensom Hallon, sammansatta af många och 
smärre småbär, men de formera en ordentlig figur, hvilken 
liknar ett något kägelformigt halfklot; den är såsom mo- 
gen, angenämt syrlig och med en blå färg, lik ett fint doft 
eller dagg öfverdragen. (Jfr n:o 181 m. fl. af detra slägtets 
arter). 
Nyttan af denna Buskens frukt är den samma som 
vid de förut heskrifna arter nämdt är. Hvad smaken an- 
går, är den i de flestas tycke icke så angenäm som den 
af Hallon och Björnbär, men visserligen icke obehaglig, 
och kan med fördel insyltas och äfven ätas färsk, med 
vin, eller mjölk, grädda och socker; äfven som den kan 
läggas på vin att ge det en ovanlig smak och färg. Bu- 
skarne gifva sällan ymnigt frukt, dels emedan få frukter 
finnas på hvart stånd, dels emedan småbären på hvar frukt 
ej äro många. 
Tab. — fig. a. blomfoder med pistiller och en stån- 
dare; de öfriga delarna äro borttagne. Originalet växte 
vildt på Gotiland och kallas der Psalmbär, ett namn som 
v. Linns i Gottl. Bes. s. 237 tillägger Rub. cesius, hvil- 
ket äfven ger anledning att tro den här afritade vara 
v. LINNEs RB. cesius. 
