943. 
ÖNONIS ÅRVENSIS. 
Juli, ha små stjelkar, och sitta vid bladfästen. Blomfodret 
är hårigt, med smalt spetsiga tänder, som utbreda sig 
och qvarsitta sedan frukten börjar mogna. Blombladet, 
som kallas Seglet, är nästan dubbelt längre än vingarne 
och kölen. Ärtskidan är luden och knappt längre än blom- 
fodret. Fröen äro skrofligt punkterade. Buskväxten har 
en frän och obehaglig lukt. Slägtet, som hör till naturl. 
Örtflocken: växter med fjärillika blommor, igenkännes 
med ett 5deladt blomfoder och smala flikar, strekadt se- 
gel, svulstig fyrkantig skida utan stjelk, och ståndarsträn- 
garna hopväxte ikring pistillen liksom Monadelfist - klas- 
sens växter. 
Roten smakar något söt, men tillika äcklig; dess bark 
skall innehålla mesta kraften. Man föreger att den är 
öppnande och urindrifvande, hvarföre den blifvit brukad 
mot njursten och grusplågor, urinstämma af sten i blåsan, 
gulsot, vattenbråck m. m. och det antingen i form af 
dekokt eller som pulver. En hand full af sönderskurna 
roten tages till en liber vatten, kokas långsamt och dric- 
kes oafbrutet längre tid om mornarna. Flera namnkunnige 
Svenske och Utländske Läkare säga sig hafva funnit väx- 
tens bruk förmånligt, ehuru å andra sidan icke saknas 
erfarenhet, som synes bevisa att Åker-ononis i medicin icke 
är af stort värde, hvaraf händt att den nu mera sällan 
nyttjas. Lesel berömmer den i urinstämma hos Hästar, 
och ges då i stark dekokt. 
Tab. — fig. a. seglet. — b. vingarne. — c. kölen. — 
d. blomfodret, de hopväxte ståndarsträngarne och pistillen. 
— e. pistillen. — f. ståndarsträngarnas cylinder öppnad 
långsefter. Originalet för hguren växte vildt på Gottland. 
CU AE 
