247. 
EvonYmus EuROPAUS. 
frokten i pulverform säges döda löss. Till 5 delar af en 
stark dekokt på barken tog Siefert en del af ett slags lut, 
tillredd af vinsten och kopparvitriol och blandade; häri lät 
han yllegods ligga en timma, sedan upptogs det, torkades 
och blöttes deri på nytt, då det erhöll en i solsken be- 
ständig sjögrön färg. Af fröhusen fick han en brungul, 
genomskinlig dekokt, som med kaustik arsenik -lut blef 
grön och förändrades på ylle till halmgul. — Veden, som 
är ljusgul, hård och seg, brukas af Svarfvare, Snickare, 
fnstrumentmakare m. m.; och kol, som deraf brännas, be- 
römmas till ritkol. — Kor, getter och får, men icke hä: 
star, äta löfven. Rödgelen (Mot. rubecula) förtär frukten. 
— Bäst med frö, men dock äfven med rotskott och afläg- 
gare, fortplantas busken. Fröen sås om hösten, då de ä- 
ro mogna, i god trägårdsjord; de uppkomma väl till ett 
ringa antal våren derpå, men många ligga ett år i jorden 
innan de gro; då plantorna äro 2 år gamla, utflyttas dei 
trädskolan och sedan planteras i häckar och iefvande gär- 
desgårdar, der de göra godt gagn och äro väl passande. 
Tab. — fig. a. blomma sedd på undra sidan — b. en 
stjelk med de qvarsittande blomfodren och fröen — c. frös 
Originalet växte vildt vid Klinte på Gottland. 
