249. 
ÄSCLEPIAS VINCETOXICUM. 
sammanväxte, kunna de äfven anses vara blott 5. Fröbus 
sen äro lansettlika och fröen många med fint fjun. Medi- 
eus och Mench skilja denna från de öfriga och gifva den 
slägtnamnet Vincetoxicum. 
Ett lofvande namn, huru ofta förleder det icke till 
falska begrepp! Det latinska Vincetoxicum och franska 
Dompte-venin ge tillkänna att man ansett växten såsom ett 
medel emot gift, och om så vore, skulle örten vara af 
stort värde. Slägtet helgades åt minnet af Grekiska Läka- 
ren Åsclepias. Roten, färsk, har en vämjaktig lukt, lik 
den af Apteks-Valerian; men den förloras mest under tork= 
ningen; den smakar först sötaktig, sedan skarp. Man har 
funnit den svett- och urindrifvande, ehuru nu för tiden 
bortlagd. Åtskillige berömma den i vattensot, skrofler m. 
m. AF dekokten ba lindriga kräkningar uppkommit. Man 
föreställer sig lätt att växtens namn gaf henne inträde bland 
de mest förtjenta medikamenter, och finnes derföre i re- 
cepter till alezxipharmaca eller medel mot nästan alla 
krämpor. Emedlertid kan man ej neka att roten är ett 
verksamt medel på svett- och urin-afsöndringarna; i pulver 
har man gifvit den till > drakma, och af roten färsk, 2- 
3 drakmer i infusion, hvilket är bäst. Extraktet med spi- 
ritus vini är skarpt. — Örtstjelkarne ge, om de rätt be- 
handlas, enligt Holmbergers försök, godt lin. De hands 
teras såsom vanligt lin, afskäras när fröet är moget, rötas, 
bråkas när skäfvorna lossna, och skäftas. Man har i Un: 
gern nyligen af detta slags lin och silke väfvit ett tyg, som 
skall i profvena vara fint, vackert och, ehuru af 2 alnars 
bredd, dock ej kosta mer än 1 gyllen alnen. — Getter är 
ta växten , men hästarne icke förr än den är frostbiten. 
Tab. — fig. a. blomma — b. de 5 håningshusen som 
sitta kring fröredningsdel. — e. ståndarne, nedtill hopväx- 
te till en pip, och upptill utgörande fem tikar, som bö- 
jas öfver märket — d. en ståndare med knappen af 2 rum, 
i hvilka körtlarne hänga — e. ståndare, sedd på sidan u- 
tan ståndareknapp — f. frömjöls-knapparne, uttagne och 
hängande vid körteln — g. pistillen frånskild med begge 
sina stift, betäckta med ett gemensamt trubbigt märke, 
som har liksom 5 sömmar — h. fröhuset långsefter öpp- 
nadt — i. fröet med sitt fjun, — Originalet växte vildt på 
Gottland. 
