252, 
SALICORNIA HeERBACEA. 
ÅRIG SALTÖRT. Soda-ört. På Finska: Suola-yrtti. 
Örtstjelken är saftig, grenig och ofta utsperran- 
de; ledfull med omvändt kägellika trinda /e- 
der, som merendeilis upptill äro platta och lik- 
som klufna. 
Linn. Fl. Su. p. 1. Cl. 1. MONANDR. 1:gyn. (Salicorn. europa: herba- 
eea). Lilj. Sv. Fh s. 2. Kl. 1. ENMÄNN. I:qvinn. Murr. App. Med. T. 4, 
Pp: 284. Pallas R. d. d. Russ: R. 4:0: 1771: T. 1. p: 479. Tab. a. fi 1. &c, 
Ejusd. Wustrat. plantar. imp:fe. 1. nond. cognitar. Fasc. 1.2. 1805. Schhuhr 
Bot. Handb. 1. Th, 8:0. 1791. p. 5. Tab. 1. Pharm. Sal Alkali 1. Soda, 
ndtligen mottager Sv. Bot. en växt af första klassen i det 
konstiga Plantsystemet. Den räknas till naturl. Örtflock. 
Sallats- ell. Kålväxter (Olerace&e pi:Xx), och växer allmän 
vid åtskilliga af Sveriges hafsstränder, i synnerhet på Gott- 
land, hvarest Utgifvaren Hr.- Ryttmäst. Pabnstruch fann 
den späd i början af Juli; den blommade mot slutet af Aug. 
Slägtkarakteren är enl. v. Linné att ha tjockt uppblåst 
blomfoder, utan flikar; blombladen saknas äfven; ett frö 
bildas för hvar blomma. Pallas betraktar blomman såsom 
utan blomfoder med 3 fjäll, som innesluta fröredningsde- 
larnå och fröet. Saltörtens greniga rot varar blott ett år. 
Örtstjelken qvarters hög, växer upprätt ; grenarne utskjuta 
2 och 2 från nedersta eller spetsiga ändan af hvar led, och 
bestå af mindre leder, af hvilka de yttersta bära blommor, 
som sitta nästan aldrig ensamma, utan 3 tillhopa, insänk- 
ta rundtomkring i ledstycket. Dessa blommor af en egen 
bildning täckas med en köttaktig hud i stället för blomfo- 
der, hvilken upptill öppnas genom en knappt märklig spric- 
ka, öfver hvilken är en ganska liten rödlett trekantig flik; 
förbi denna och genom sprickan uttränger vid blomnings- 
tiden en ståndare med sin runda knapp och pistillen med 
sitt märke. Fruktämnet och sedermera fröet, omgifvit 
med sin hud (arillus), sitter gömdt i den af blomman 
danade grop eller insänkning, som bäst synes på torra 
stånd sedan fröet utfallit. Hr. Prof. Swartz, som gran- 
skat mångfaldiga Saltörtsblommor, försäkrar att denna art 
aldrig förekommit honom med mer än en ständare , en pi- 
still och ect frö i hvar insänkning. Hvad Pallas, Forster 
o. fl. andre tro sig häremot hafva observerat, torde såle- 
des derigenom bäst kunna förklaras, att de vid sina un- 
-dersökningar misskänt andra arter för denna. Den hittills 
såsom artförändring antagna, med mer upprätt växande 
stånd, tjockare grenar och rödaktig färg, har Pallas an- 
sett som särskilt art och kallat den Salic. acetaria, hvil- 
ken utan tvifvel är densamma som Prof. Vahls Sal. pur- 
purea, varietas. 
Orten väcker en salt och stickande smak på tungan; - 
torkad ger den efter förbränning mineraliskt lutsalt eller 
