2592, 
SALICORNIA HERBACEA, 
Soda, som brukas vid såpsjuderier, glasbruk, på apote- 
ken. m. m. Åskan hyser dock vanligen endast ett slags 
koksalt, emedan Sodan är smittad med saltsyra. Men åri- 
ga Saltörten ger icke mesta Sodan”och förtjenar således 
icke namn deraf. Salsola sativa och Soda m. kl. odlas till 
detta ändamål och lära ge den ymnigaste och bästa. I Spa- 
nien, England o. fl. st. brännes och utskeppas Soda i myc: 
kenhet; från Valencia utföres årligen minst 150,000 cent- 
ner. Från Orienten eller Levanten kommer mycken Soda; 
den ifrån Alexandria värderas mest. De flesta vid hafvet 
växande örter ge Soda (jfr n:o 191). Redan du Hamel 
visste att Salsola Soda ju längre den växte från hafvet, ju 
mindre lutsalt gaf örten. Pallas fick af Salsola prostrata, 
som, vuxit på stenig jordmån i Taurien, lika delar Soda 
och Pottaska eller vegetabiliskt lutsalt. Han anmärker äf- 
ven att unga salthaltiga växter hämta genom rötterna sin 
mesta näring af jorden och ge mest alkali; de äldre der- 
emot nära sig mer af luften, och ge mindre salt. På oli. 
ka orter nyttjas olika växter till Soda-beredning. DE mest 
brukliga äro kanhända Sals. Soda och sativa; fröen af dem 
sås på de af hafsvatten tillförene öfversvämmade ställen 
mest nära hafsstranden, då sanden eller jorden omröres 
väl och hålles ren för ogräs; efter ett par veckor gro frö- 
en, och när växten börjar gulna eller bli röd, uppryckes 
den, bindes i knippen, torkas, då fröen, som skola för- 
varas , utfalla och samlas. Sedan brännas knippena i gro- 
par, som gräfvas i fast jordmån eller stenläggas i bottnen; 
när första påläggningen uppbrunnit, lägges mera på, och 
detta förnyas till dess gropen är full af aska, hvilken blir 
stenhård derigenom att lutsaltet och jordaktiga delarne an- 
taga af hettan en förglasningsgrad. Derigenom förloras väl 
en del af sodan, men hvad som är löst eller i små styc- 
ken kan ej så väl förvaras eller bibehållas, hvarföre det 
underkastas ny bränning och blir då hårdt samt i stora 
stycken. Denna Soda är mer eller mindre ren, blafidad 
med jord, saltsyra och andra främmande ämnen. Den säm- 
sta drar fuktighet ur luften, är blandad med småstenar, 
luktar illa då den löses i vatten, smakar såsom kökssalt 
och fräser icke tydligt med syror. Atskillig Soda luktar 
svafvellefver eller likt ruttnade ägg ell. nyss afbrändt krut, 
samt innehåller mer koksalt än ren Soda. — ÄAriga Saltörten kan ätas frisk 
med olja och ättika; äfven ock inlagd med ättika och peppar att förvaras 
såsom sallat om vintern. I brist på koksalt kan färskt kött deri med för- 
del inpackas och förvaras. Mot gulsot, krampslag och i synnerhet skör- 
bjugg, användes växten och är lindrigt laxerande. Af renadt Soda-salt är 
dosis ett par qvintin dagligen; det ges mest i förening med någon fin 
tvål och bäskt extrakt. Orten bränd till aska brukas att guida svarta tän- 
der med, för att få dem hvita, Den är ett begärligt boskapsfoder, men 
att torka tillika med annat foder är dem otjenlig, ty den drar fuktighet ur 
Juften och skadar dermed fodret af andra växter. 
Tab. — fig. a. en blomförande gren —-b. blomma med spricka och 
3kantig flik, till utgång för ståndaren och pistillen — c. ståndaren — d. 
fruktämnet och pistillen — e. fröet; allt förstoradt. Originalet växer vild 
på Goitland, en ball mil ifrån Klinte hamn vid hafyet. 
EE ER TER 
