vi TILLÄGG: 
gande löfrika grenarna, och den uppfriskande ångan af 
de nyss utslagna bladen — allt lockar att söka dessa trä- 
dens skugga. Höga, fria platser, som äga en vidsträckt 
utsigt öfver fält och ängar, öfver floder, berg och byar, 
prydas utmärkt väl af planterade Björkar, hvilkas högre 
grenar måste dock lemnas åt naturen, emedan de icke 
låta hvälfva sig. 
2. Åfvenbok. Carpinus betulus. Ganska tjenlig till 
samma ändamål, särdeles om den ofta klippes. Jemte det 
att löfven växa ganska täta, hålla de sig gröna in på sena 
hösten. Till plantering väljer man 3 års gamla stammar 
af lika höjd och tjocklek, och nedsätter dem, utan särde- 
les putsning, på bestämd plats i halfcirkel; det bör ske 
om hösten sedan bladen ändrat färg. Man lemnar dem 
frihet att växa ett par år, och i det tredje börjar man 
skära dem, vanligen i Augusti, så att de unga skotten 
vinna nog styrka innan vintern. Man afskär blott topp- 
skotten och de längsta på sidorna, för att göra träden så 
mycket löfrikare nedantill. I toppen låta äfven dessa icke 
hvällva sig. 
3. Alm. Ulmus campestris Sv. Bot. N:o 13. Äfven som 
Lind, Tilia europea, Sv. Bot. N:o 40. Begge äro myc-. 
ket passande till en öppen löfsal. De uppdragas då i 
form af buskar, som klippas och putsas efter behofvet. 
4. Celastrus scandens , en slingrande buske från Norra 
Amerika, som tål den starkaste vinter. Den uppklänger 
sig på allting i grannskapet, och då han står fri och ledig 
samt ledes omkring en hög stång, bildar han en skön na- 
turlig pyramid. Blommorna äro likväl små och lukta in- 
tet. Till en måttligt stor löfsal, tarfvas blott ett par stam- 
mar, hvilkas rankor hvälfvas med tillhjelp af tunnband, 
Utomordentligt löfrika, ge de mycken skugga. Allt slags 
jordmån passar för denna buske, som äfven förmerar sig 
lätt genom rotskotten. 
5. Bignonia radicans. Också en klängande buskväxt 
från Nord-Amerika, hvars pennedelta blad ha en angenäm 
form. Den blomstrar likväl sent, såsom i September och 
Oktober. Blomkronorna äro trattformiga, utanpå bleka 
och ini rödaktiga. Växten är något ömtålig, bör derföre 
ej sättas på ett alltför öppet ställe, och grenarne läggas 
ned innan vintern kommer och betäckas med löf. Den 
pryder en löfsal utmärkt väl, men tål icke knifven, utan 
man lemnar grenarna fritt hängande. 
- 
