Fam. Sorieidae. 16 
Udbredelse.  Dverg-Spidsmusen forekommer sandsynligvis 
i alle Landsdele, ligesom foregaaende Art, men æer overalt 
sparsommere ". 
Den tilhører saavel Lavlandet, hvor den er fundet paa 
mange Steder i det sydlige Norge, som Fjeldegne (i Ringebo- 
fjeldene er den fanget i en Høide af 950 Meter o. H.). 
Langs Vestkysten er den kjendt fra Jæderen, Stavanger- 
Egnen og Bergen; mod Nord er den ligeledes fundet paa 
spredte Lokaliteter (saasom i Trondhjems-Amterne, Helgeland, 
i Saltdalen, Malangen) op til Varangerfjorden. 
Ydre Char. Den er det mindste Pattedyr nordenfor 
Alperne. Dens Udseende er omtrent som hos et yngre Expl. 
af S. araneus, men kjendelig fra dette ved sin forholdsvis læn- 
gere og tykke Hale, der er beklædt med temmelig lange og 
noget udstaaende Haar. Snuden er længere og tykkere og 
Tænderne spinkle, sammenlignede med Ungers af samme Stør- 
relse af den anden Art; Bagfodens Saale er hos S. mmnutus 
10 mm. lang, hos en ligestor Unge af S. araneus 12—13 mm. 
Farven er omtrent som hos foregaaende og kan hos enkelte 
Individer være lyst rødgraa; undertiden er Individet næsten 
helt brunsort, ogsaa paa Undersiden. Pelsen har under be- 
stemte Belysninger en tydelig Metalelands. Ugerne synes ofte 
at være lysere farvede end de ældre. 
Vinterdragten fældes i Landets sydlige Dele tidlig i April; 
et Expl., fanget i Asker 25de April 1910, har allerede helt an- 
lagt den korte Sommerdragt. 
Totall. er hos udvoksede Individer indtil 98 mm., men ofte 
noget mindre, og Halens L. kan variere mellem 40 og 45 mm., 
sjelden indtil 47 mm. Vægten er omkr. ? Gram. 
Levevis. Dverg-Spidsmusen kan forekomme paa det samme 
vekslende Lænde som den almindelige Spidsmus, men træffes 
i Regelen blot sjelden eller næsten tilfældig. Dog kan ogsaa 
! I Omegnen af Christiania (Asker) har omtrent faldt 1 S. minutus 
for hver 30te (i Fælder) fanget Individ af S. araneus. 
