Fam. Vespertilionidae. 2» 
De kryber med Lethed paa en horizontal Flade som andre 
Pattedyr, støttende sig paa Bagføddernes Saaler og Klør, og 
paa Forføddernes Haand-Led og Klo, medens Albu og Knæ 
næsten mødes i Høide med Ryggen; Bugen er herunder blot 
saavidt hævet, at den ikke berører Bunden. Under Klatring 
benyttes Halespidsen som Støtte. 
Føden, der udelukkende bestaar af flyvende Insekter, findes 
hovedsagelig ved Hjælp af Hørelsen; døde Insekter tages 
aldrig. 
Synet er svagt, og veileder dem væsentlig blot til at skjelne 
Lys og Mørke, finde Vandfladen og skimte større Gjenstande 
i Bevægelse. 
Øret er yderst bevægeligt, og for Lyd er de yderst føl- 
somme; holdes en Flaggermus i Haanden, vil enhver uventet 
Lyd, saasom den svageste Hvislen, en Smækken med Læberne, 
bringe den til at fare sammen. 
Grene og andre Gjenstande undgaar de under Flugten 
hovedsagelig ved at opfatte Luftpresningen gjennem Føle- 
haarene, især omkring Snuden og i Vingemembranen. Legems- 
haarenes ydre Lag danner fra Roden indtil forbi Midten utal- 
lige smaa Skruegange; Haarets ydre Del er noget tykkere end 
den indre, har vderst tætte, skraa Tverstriber, og ender i en 
fin Spids. 
De fleste Arter spreder om sig en stram Lugt, som især 
er kjendelig, naar de foruroliges under Hvilen. Muligens er 
derfor Lugtesandsen skarp, og veileder dem til at finde andre 
af sin Art. 
Føden tygges energisk og længe, og kommer helt knust i 
Ventrikelen; ved at bøie Hovedet mod Halehuden (den sidste 
er altid rettet fremover) kan de ordne Insektets Stilling mellem 
Tænderne. Vingerne hos større Insekter afbides og bortkastes. 
Stemmen, der er fin, noget skurrende, høres ofte fra deres 
Skjulesteder om Dagen; under Flugten bidrager den til at 
holde Selskabet samlet. 
Aarlige Vandringer (Træk) til eller fra Mellem-Europa er 
ikke iagttagne hos os. Flaggermus træffes ikke i de mørke 
Høst- eller Vaarnætter paa Fyrlygterne ved Norges Sydkyst. 
Parringen foregaar om Høsten; Spermatozoerne hviler 
