Fam. Vespertilionidae. 58 
+. Vespertilio noctula, Schreb. 1774. 
Stor-Flaggermus. 
1774. Vespertilio noctula, Schreb. Die Såugth., I. Th., p. 166, 
Tab. 44 (Erlangen 1774). 
Syn. Fespertilio proterus, Kuhl 1819. Pterygistes mnoctula, 
Kaup 1829. Vesperugo noctuld, Keys. & Blas. 1840. Nyctalus noc- 
tuld, Trouess. 1910. 
Artsm. Særdeles stor; Totall. omkr. 130 mm. (heraf Halens 
L. omkr. 50 mm.).  Underarmen 45—50 mm. —Vingebredden indtil 
370 mm. 
Farven mørkere eller lysere gulbrun, Undersiden ubetydelig lysere; 
Ører og Snude sorte. 
Øret kort og bredt: Ørelaaget meget kort, bredest nær Spidsen, og 
stærkt indadbøiet. 
Craniet. Kindtænder > (saaledes 2 øvre Præmolarer). ste 
øvre Kindtand (P*) liden, og usynlig udenfra. 
Tandformel: IL. OG P.$ M.$= 34. 
3) 
w| di 
Udbredelse usikker; sporadisk iagttaget paa et Par Steder i de 
sydlige Landsdele (samt muligens i det sydlige Nordland). 
V. noctula er udbredt over en stor Del af den gamle Verden. 
Den forekommer over hele Europa fra England i Vest og Skan- 
dinavien i Nord, fremdeles over en stor Del af Afrika helt nedi 
Syd-Afrika, samt over hele Mellem-Asien, med Ceylon, Malakka, 
de store Sunda-Øer til Stillehavet i Øst. 
I Sverige gaar den mod Nord til Upland; i Danmark fore- 
kommer den saavel i Jylland som paa Øerne. 
En Underart er beskreven fra Schweiz (V. n. maximus, Fat. 1869), 
en anden fra China og Japan (V. lasiopterus, Schreb. 1774). 
Udbredelse. I Norge er Stor-Flaggermusens Udbredelse 
endnu næsten ukjendt, men det er sandsynligt, at den vil vise 
sig at bebo flere af Landets sydøstlige Dele. 
