DI SÅ. Plecotus. 
Ingen Hudflig udenfor Sporebrusken: yderste Halelød frit. 
Kindtænder hå (2 øvre, 3 nedre Præmolarer); forreste øvre 
Fortand mnæsten dobbelt saa lang som bagre (hos Slægten My- 
otis er begge lige lange). 
Tandformel: rå UC. E P.4 Må = 30 
Af Hovedarten Plecotus er blot 1 Art kjendt, palæarktisk; 
lyssky, kuldskjær. 
1. Plecotus auritus, (Lin.) 1758. 
Langøret Flaggermus. 
1758. Vespertilio auritus, Lin. Syst. Nat. Ed. X, Tom. I, p. 32 
(Holm. 1758). 
Artsm. Totall. omkr. 100 mm. Underarmen 38—39 mm. 
Vingebr. 250—268 mm. 
Mørkt graabrun eller (iser Hannen) lysere graagul: Undersiden 
hvidgraa. 
Ørene næsten af Legemets Længde; Ørelaaget langt og spidst, naar 
dog ikke Ørets halve Længde. 
Halehuden har omtrent 11 elastiske Tverbaand. 
Craniet. Kindtænderne -, saaledes 2 øvre, 3 nedre Præmolarer 
6 
(oventil 2den og de, nedentil 2den, 3die og de). 
Temmelig hyppig paa de sydlige Lavlande:; langs Vestkysten idet- 
mindste op til Christiansund (639 10' N. B.). 
P. auritus, den eneste sikkert kjendte Art af sin Slægt, har 
en vid Udbredelse over Europa, Asien og Nord-Afrika, lige fra de 
britiske Øer til Japan, og over Middelhavs-Landene ned til Mellem- 
Æpgypten og Algier, og sandsynligvis lige ned til Nubien. Flere 
Underarter af denne Slægt er kjendte (de fleste utilstrækkelig 
beskrevne) fra Asien og Afrika; en fra Canarerne (P. teneriffae, 
Barr. Ham. 1907). 
I Sverige forekommer den fra Skaane op til Norrland; i Dan- 
mark er den udbredt i alle Landsdele. 
