59 SÅ Lepus. 
sorte langs Yderkantens halve Længde, og Snudespidsen er 
gjerne mer eller mindre brun. 
Enkeltvis kan saadanne «blaagraa» Vinterharer (hvide med 
flere eller færre brune Stikkelhaar) forekomme i de fleste 
Dele af Landet, saavel i de sydlige Lavlande og Fjelddale 
(saasom 1 Østerdalen og i Vang i Valders), som i Landets nord- 
lige Dele; i Finmarken er de saaledes trufne lige ud til 
Varangerfjorden. Nogle af disse er farvede som typiske Jæder- 
Harer, med bredt sortkantede Ører, andre har kort sortspidsede 
Ører, som hos den almindelige Hare”. 
Sandsynlievis tilhører saadanne Individer væsentlig de sene 
Høstkuld, som den første Vinter ikke altid anlægger den fulde 
Vinterdragt. 
Ydre Char. Vægten af en fuldvoksen Hare kan være 
omkr. 4 Ke.; et Individ, skudt i Valders i Okt. 1898, veiede 
47 Ko. Af de blaagraa Kystharer (Jæderharer) er jevnlig Expl. 
skudte med en Vægt af omtr. 42 kg. 
Craniets Længde varierer hos udvoksede Individer mellem 
90 og 100 mm.; hos et stort Han-Expl. (Ofoten 26de Aug. 
1906) var Længden 102 mm. 
Bag Suturen mellem Over- og Mellemkjæven findes nedtil 
en «stump Knude (mindre tydelig hos unge Individer), idet 
Fortandens Rod er saa lang, at den trænger ind i Overkjæven 
(hos L. europaeus er dette ikke Tilfældet). 
Iste øvre Kindtand (P*) har 3 Emaljefolder fortil (hos 
L. europaeus sjelden mer end 2). 
I Høifjeldet har Haren i Regelen en stridere Pels end 
paa Lavlandene. 
Farveskiftning. Harens forskjellige Dragter beror, som 
det synes, udelukkende paa en Ombytning af Haar, ikke paa 
en Omfarvning af Haarene selv. 
Fældningen begynder om Høsten gjerne paa Fødderne og 
Snuden, og udbreder sig derefter over Bagryggen og Siderne; 
længst holder de brune Sommerhaar sig langs Midtryggen og 
" Af alle disse Former findes Exemplarer i Chria.-Museet. 
