123 SU. Microtus. 
Udbredelse.  Markmusen hører til Norges talrigste Patte- 
dyr, og er udbredt i alle Landsdele lige op i Finmarken, hvor 
den forekommer idetmindste ud til Repvaag i Porsanger, Le- 
besby i Laksefjord, Kirkenæs og Jarfjord i Varanger. 
Skjønt væsentlig en Lavlandsform, gaar den paa Fjeld- 
siderne op til ovenfor Birkeregionen, og kan findes lige op paa 
det nøgne Høifjeld; i 1910 modtog Chria. Mus. et Expl. fanget 
2Ode Juni i Ustedalsfjeldene i Hallingdal i en Høide af 1300 
M. o. H. Langs Vestkysten gaar den ud paa alle Øer, hvor 
Jordbrug drives. 
I visse Aar kan deres Antal være betydelig større end 
i normale. 
Den norske Stamme tilhører Artens typiske Form, og i 
Farve og Tandbygning er der ingen konstant Forskjel mellem 
sydlige og finmarkske Exemplarer. 
Hos nordlige Exemplarer vil Undersidens Farvetone om 
Sommeren ofte vise sig mere rødgraa end hos de sydlige; men 
i en større Række vil der altid findes flere, hvis Underliv er 
nøiagtig farvet som hos sydlige Individer. 
Hos et stort Antal (omkr. 40 pCt.) af de undersøgte 
Individer (fra alle Landsdele lige op i Finmarken) har M” en 
mere eller mindre tydelig 4de indre Vinkel (istedetfor normalt 
blot 3). 
Ligeledes har M7; normalt 4 ydre og 5 indre Vinkler, 
men der kan være 6 indre Vinkler tilstede (individuelt, under- 
tiden blot paa den ene Side). 
Tillægs- Vinkelen (den Sdie indre) paa M* kan hos enkelte 
Individer (saaledes hos et Expl. fra Bergens Omegn) være yderst 
liden, næsten rudimentær (i Danmark synes denne Variation 
at være hyppigere end hos os). 
Ydre Char. Fra vore andre Microter er den kjendelig 
ved den temmelig ensartet graabrune Overside, hvor det rød- 
brune (især om Sommeren) er mindre fremtrædende, samt ved 
1 Oprindeligt paavist hos et Expl. fra Dovre af Barr. Hamilton i 1896 
(Proe. Z. S. Lond. 1896, p. 598). 
