124 SL. Microtus. 
Den sover ingen egentlig Vintersøvn, men er i Bevægelse 
ogsaa under Sneen. Her graver den lange Gange i Græsbunden, 
idet den afbider og fortærer Rodhalsen og de nedre Dele af 
Straa- og Mosstænglerne; de sønderbidte Stykker afleires rundt 
alle Snegangens Vægge, og danner smaa Tunneler, der ligger 
tilbage i uordnede og sammenpakkede Rækker henad Marken, 
naar Sneen er smeltet; undertiden fyldes disse Tunneler helt 
med Levningerne, eller med lidt Jord. 
Hist og her mellem Gangene bygges Vinterreder under 
Sneen, i Regelen ved Siden af en liden Græstue. Naar Sneen 
er gaaet bort, ligger disse Vinterreder aabent paa Marken eller 
mellem det korte, visne Græs, i Regelen flere i faa Skridts 
Afstand fra hinanden. 
Disse Vinterreder er i Regelen runde, næsten kugleformige, 
med en Diameter af omkr. 150 mm. De er byggede af tørre 
Straa, og indvendig belagte med et tykt Lag af Græssets fine, 
visne Rodblade; undertiden er Redet helt bygget af disse sidste. 
Hvor Engen er mosbegroet, er Redet ofte opblandet med Eng- 
mose. 
Undertiden har Rederne en indvendig Beklædning med 
fine visne Blade fra de omgivende Smaabuske eller Træer, saa- 
som af Vidjer, Eg eller Birk; undertiden findes her ogsaa 
smaa Dotter af Musehaar. 
Næsten alle Reder har to Indgangshuller, der saagodtsom 
altid ligger paa samme Side, i et Par Tommers Afstand fra 
hinanden, og nær Marken; sjelden synes Rederne blot at have 
én Indgang. 
Enkelte Reder kan være noget aflange, idet dets ene Ende 
er udtrukket i en Gang; et saadant Rede kan være omkr. 
200 mm. langt, Bredden omkr. 150 mm. 
I disse Vinterreder fødes ogsaa undertiden Aarets første 
Kuld Unger under Sneen; iøvrigt er Vinterrederne altid fine 
og tørre, og indeholder ikke Exkrementer. 
Føde. Denne Art er næsten udelukkende Planteæder, og 
rører sjelden dyrisk Føde. 
Dens Hovednæring er Græs og forskjellige Urter, om Som- 
meren og Høsten desuden alle Slags Frø, Nødder og Korn, 
