Fam. Muridae. 150 
har dog Hunnernes Antal vist sig at være noget større end 
Hannernes. Under Vandreaaret 1909 undersøgtes saaledes (af 
Stud. Olsen) ved Næs i Hallingdal 1146 Stk., alle indfangede 
i Løbet af nogle faa Dage i Begyndelsen af November; heraf 
var 58,3 pCt. Hunner og 41,7 pCt. Hanner.  Hunnernes Over- 
vægt var saaledes 16,6 pCt. 
Fra samme Lokaliteter indsendtes senere til Forf. 426 Stk., 
alle fangede ud over Vinteren i Portioner med omtr. 14 Dages 
Mellemrum mellem 26de Dec. 1909 og 22de April 1910. Af: 
disse var 254 Hunner, eller 59,6 pCt., og 172 Hanner, eller 
40,4 pCt. Hunnernes Overvægt var her 19,2 p0t. 
Af de sidste 426 Individer var 50 Stk. ældre (Stam-Individer 
og Iste Aarskuld), nemlig 11 Hanner og 38 Hunner. Talrigst 
var disse ældre tilstede i Begyndelsen, men de aftog stærkt i 
Januar, og ved Udgangen af Februar fandtes neppe en eneste 
saadan blandt de indsendte Expl. 
De øvrige 7 Ottendedele (376 Stk.) var Unger; i Begyn- 
delsen var der en Gruppe større og en anden af mindre 
Unger, men efterhaanden blev alle jevnstore og næsten ud- 
voksede. 
Levevis i Vandreaar. De vandrer hovedsagelig om Natten, 
men ogsaa tildels ved lys Dag, altid enkeltvis eller nogle faa 
Stykker nær hverandre, aldrig i sluttede Rækker. Mødes de 
i et Hul eller ved en Trærod, gaar de lidt om hverandre, men 
vandrer saa videre hver for sig. De sætter gjerne i hurtigere 
Løb over alle aabne Steder, eller hvor Grunden er nogenlunde 
jevn, men standser som oftest ved hver Tue, Sten eller Træ 
for at gnave et Straa eller lidt Mos. 
Skal en Sværm passere en Bro eller en anden Hindring, 
ser man længe knapt en eneste, især om det endnu er Dag; 
men ved Mørkets Frembrud kommer først en enkelt, kort efter 
den næste, derefter flere, alle enkeltvis, og alle vandrende i 
sine Forgjængeres Retning. 
Paa fremspringende Næs eller ved Elvebredder, især hvor 
de er ifærd med at sætte over Elve eller Vande, kan de dog 
leilighedsvis samles i saa tætte Flokke, at de maa kjæmpe om 
Pladsen. 
