199 S1. Castor. 
at være talrige i Sandsvær; «hele Sommeren sees uendelige 
Spor efter deres Vandringer ved Elvebredden» (Klem, i Manu- 
skript paa Univ. Bibl. 1790). 
2. Dalførerne v Christtansand Stift, og Telemarken. 
I Landets sydlige Kystegne, det eneste Distrikt, hvori 
Bæveren har holdt sig indtil vor Tid, har den utvivlsomt i 
mange Aarhundreder havt en vid Udbredelse, og forekommet 
i de fleste skovbevoksede Dalfører indtil høit op mod Fjeld- 
ryggene. Dette har ogsaa været Tilfældet i Telemarken, 
hvor Bæveren for Tiden blot forekommer spredt og i ringe 
Antal. 
Som ovenfor nævnt, skifter Bæveren jevnlig Tilholdssted, 
og kan forsvinde fra en Lokalitet, medens den besætter nye i 
Nærheden. 
I de sidste 100 Aar har den dog neppe været fast Beboer 
af nogen Lokalitet vestenfor Mandalselven; men endnu i 1700- 
Aarene forekom den her i Søgne, Egenæs og Tonstad Sogne. 
At dens Udbredelse i forhistorisk Tid ogsaa har omfattet 
det dengang skovklædte Jæderen, fremgaar deraf, at dens 
Knogler (i 1907) er fundne i en Affaldsdynge fra ældre Sten- 
alder i Vistehulen ovenfor Stavanger. 
Fra Kysttrakterne mellem Stavangerfjorden og Trondhjems- 
fjorden foreligger ingen Angivelse om Bæverens Optræden i ældre 
eller nyere Tid. Enkelte Stedsnavne antyder dog, at den ogsaa 
her har havt Tilhold i de indre Dalfører, saaledes i Hardanger, 
Ytre Sogn, Søndmør, Romsdalen, Sundalen og Drivdalen, 
ligesom dens Knogler her er (i 1909) fundne paa en Boplads 
fra Jernalderen paa Hitteren. 
3. De mdre Dele af Trondhjems-Amterne, og Nordland. 
Søndre Trondhjems Amt. I disse Landsdele forekom Bæ- 
veren ved de fleste Vasdrag ind mod Rigserændsen indtil om- 
kring 20-Aarene, saaledes i Tydalen, i Stjørdalen og i Vær- 
dalen. I 1817 blev et Fxpl. skudt i Meraker (Stjørdal); i 
Værdal saaes Levninger af Hytter endnu i 1848, og den an- 
gaves at have udvandret herfra i 30-Aarene til Jåmtland 
(Lilljeb. 1874). 
