291 SL Sciurus. 
Hunnen var Halens Underside og Øredusker brunsorte, ligesom 
Panden havde mange graa Haar. Overkjævens Fortænder var 
endnu ikke udvoksede. 
Hos et lignende Kuld (Vennesland 26de April 1908), be- 
staaende ligeledes af 3 Hanner og I Hun, var Halen hos den 
ene Han mørkt rødbrun, hos de øvrige rød. Ryggens Sider 
var hos alle næsten ensfarvet graa. 
Et Kuld Rede-Unger af den nordlige Form (Syd-Varanger 
13de Juli 1885), omtr. af samme Størrelse som de ovenfor 
nævnte, bestod ligeledes af 4 Stk.; alle var endnu blinde, men 
fuldt haarklædte. Oversiden var rød, Hovedets Overside hos 
alle graaagtig, og Halens Underside mer eller mindre brunsort. 
b. Unge-Dragten. Om Høsten er Ungerne i sin fuldt ud- 
viklede lysrøde Dragt kjendelige fra de Gamle ved sin løsere 
Pels, hvis Haar er længere, noget krusede, og med svagere 
Glands end hos disse. Halen er ofte endnu tyndhaaret, me- 
dens Øreduskerne kan være forholdsvis lange. 
Fældningen forégaar hos Ungerne idethele senere end 
hos de ældre, og endnu i Begyndelsen af Oktober kan findes 
enkelte, hos hvem Vinterhaar endnu neppe er synlige. 
Farve-Variationer. Egentlige Melanismer vides ikke fundne 
hos os. Et «næsten sort» Individ angives skudt i Saltdalen 
(Nordland) 29de Okt. 1879. 
Albine Expl. (bvide eller graahvide) er fundne hist og 
her fra de sydligste Dele lige op i Finmarken (saaledes et Expl. 
ved Bosekop i Alten 1895). Hvidbrogede Varieteter er ikke 
sjeldne (Legemet enten helt hvidbroget, eller blot med Partier 
af Halen, i Regelen Spidsen, hvid). 
Levevis. Som et væsentligt Skovdyr har Ekornen hos os sit 
Hovedtilhold i Naaleskovene, især Granskovene; paa Fjeldsiderne 
og i de vestlige Landsdele bebor den ogsaa Birkeskoven. 
Den er mere Dagdyr end vore øvrige Gnavere; Hjernen 
er forholdsvis stærkt udviklet, og dens aandelige Anlæg er 
ikke ringe. 
Den er i Bevægelse til enhver Aarstid; om Vinteren ligger 
den dog det meste af Dagen i sit Rede, ligesom den sjelden 
