235 SI. Felis. 
Striber og Halspletten mere distinkt (Stod, Namdalen ”den 
Juli 1893). 
Levevis. Gaupen har helst sit Tilhold i Ulænde, med 
Skov, Krat, Ur og Fjeld. Hvor den kan være i Ro og har 
Føde nok, foretager den sjelden Udvandringer til andre Trakter, 
men holder sig Aaret om inden sit eget Jagtfelt, hvor den 
stadig er paa Streiftog efter Bytte. 
Men bliver der knapt om Føde, kan den, især om Vin- 
teren, fra Storskoven foretage milevide Udflugter ud over det 
dyrkede Land. Den vandrer da over snedækkede Marker og 
isbelagte Vande, og kan ofte naa lige hen til de beboede Ste- 
der; endnu omkring Midten af 1800-Aarene blev den flere 
Gange skudt paa Bygdø, eller lige udenfor Grændserne af Chri- 
stiania By. 
Den vandrer og søger Føde helst om Natten; hele Dagen 
holder den sig i Regelen skjult i et tæt Krat, under en Træ- 
rod, i en Ur, eller i en brat Fjeldvæg. Her lægger den sig 
gjerne tilrette paa en høi Sten eller Stubbe, hvorfra den har 
god Udsigt, og hvor den kan se sine egne Indspor; før den 
lægger sig, gaar den gjerne en længere Sving, og gjør tilsidst 
nogle større Sprang, hvis Spor om Vinteren ofte kan vise 
Jægeren, at han er nær dens Leie. 
Er der flere i Følge, og Skoven er tæt, gaar gjerne en af 
dem op i et Træ for at ligge paa Udkig under Hvilen; hertil 
skifter de efter Tur, og altid vælges samme Træ. Imedens 
ligger de andre i Sneen omkring Stedet; har en været paa 
Udkig og skifter, lægger den sig gjerne atter tilrette paa sin 
gamle Plads (Fidahl 1911). 
Faar den fra Leiet Øie paa et Menneske, bliver den lig- 
gende urørlig, stirrende ufravendt paa ham, indtil den pludselig 
springer op, naar man er den ganske nær. 
Ofte jager Gaupen alene, men undertiden gaar Han og 
Hun sammen, eller med et Par Unger i Følge. Under de 
natlige Færder i Fjeld og Ur pleier den at følge bestemte 
Veie i Fjeldpas, paa Afsatser, over Hauger eller Aasrygge, og 
har den her engang gjort et Bytte, kan den følge disse Veie, 
ubekymret om Fare, flere Gange. 
