937 SÅ Felis. 
hvæser, og kan saare denne dødelig med de vældige Klør; 
herunder er den saa vild, at den neppe mærker Jægerens An- 
komst. 
Den forsvarer sine Unger, saalænge disse er smaa og 
endnu ligger i Hiet, og den kan herunder være farlig at komme 
nær. Frivillig angriber den sjelden Mennesker; dog er Ex- 
empler kjendte paa, at den har bortført Børn. 
I Juni 1879 blev saaledes et Barn overfaldt og bortslæbt 
af en Gaupe fra en Husmandsplads paa Toten; Gaupen blev 
eftersat og dræbt, og Barnet var ilde tilredt, men overstod 
Anfaldet. 
Faar og Gjeder viser ikke synderlig Skyhed for Gaupen; 
ofte er den seet lige ved Flokkene, og Faarene har gaaet og 
lugtet efter den, omtrent som naar de møder en fremmed Hus- 
kat. Naar Gaupen har gjort sit Anfald, risper den iflæng de 
nærmeste; om Aftenen, naar Flokken kommer i Hus, viser en 
trekantet Flænge i Yveret, at Gaupen har været over dem. 
Den har mange Lyde, enkelte jamrende og noget lignende 
Kattens, men stærkere og grovere. 
Hvor den kan, dræber den ved et Bid i Halsen alt hvad 
den kan overkomme. Ofte lister den sig ind i Faarehusene 
gjennem Fjøsgluggen; men ser den sig her af en eller anden 
Grund fangen, taber den Modet, og kan om Morgenen findes 
midt iblandt Faarene uden videre at have rørt dem. 
Under Gang eller jevnt Trav sættes Bagfoden nøiagtig 1 
Forfodens Aftryk, og Sporene danner da en jevn Række. Sporet 
er rundt, omtrent som Rævens og Hundens, men større, og 
viser ingen Antydning af Klørne. Hos udvoksede Individer 
er Forfodens Spor omkr. 65 mm. i Tversnit, Bagfodens omkr. 
79 mm. Er der flere i Følge om Vinteren, træder alle efter 
hinanden i samme Spor, saa det ser ud, som om der blot havde 
været et Dyr. 
Føde. Dens Hovedføde hos os er Harer, som den ofte 
passer op i dens Veie, og kan bortrydde i en Egn næsten til 
sidste Individ. Ligeledes dræber den mange Skovhøns og disses 
Unger, især Orfugl, ligesom den om Høsten opsøger Harer og 
Fugle, som er fanget i Stokke eller Snarer. Fremdeles an- 
