Fam. Canidae. 249 
I Europa er den udbredt paa passende Lokaliteter fra det 
nordligste Skandinavien og Rusland lige ned til Middelhavslandene; 
særdeles talrig er den saaledes i Ardennerne, og i Elsass-Lothringen, 
hvor den delvis har sit Tilhold i de store Rugagre; fremdeles i 
Pyrenæerne, Nord-Spanien og Polen, og hele Rusland med Finland. 
En sortagtig Varietet forekommer i Syd-Europa og i Pyrenæerne 
(opføres under Navnet UC. lycaon, Erxl. 1777). 
[ Sverige forekommer den endnu nogenlunde talrig i Norr- 
land og Lappmarkerne, men er sparsom i Mellem-Sverige. Fra 
Landets sydlige Dele er den nu (ligesom i Norge) forsvundet. 
I Danmark fandtes den i Jylland endnu hen mod Slutningen 
af 1700-Aarene, og endnu i 1811 og 1813 blev en Ulv skudt her 
(begge sandsynligvis indkomne fra Nord-Tyskland). 
I England er den sidste Ulv dræbt i Aarene omkr. 1500, i 
Skotland 1743, i Irland 1770. 
I Asien forekommer den fra Nibirien ned til Persien, Afgha- 
nistan og tilstødende Lande over Vest-Himalaya til Punjab, Nord- 
China og Nord-Japan; ogsaa inden dette Omraade er de sydlige 
Former anseede som særskilte Underarter (UC. laniger, Hodgs. 1847, 
i Thibet, Mongoliet og Syd-China; UV. miger, Scl. 1874, i Thibet, 
og C. pallipes, Sykes 1831, i Indien). 
I Nord-Amerika strækker dens Udbredelse sig (U. occidentalis, 
Rich. 1829, og flere Underarter) fra Ishavet ned til Mexico; paa 
Grønland og paa Ishavets Øer og Fastlande er den helt eller 
næsten helt hvid. 
Udbredelse. Ulven havde lige indtil henimod 1800-Aarene 
en vid Udbredelse over næsten hele Landet, fra Bohuslen op til 
Varangerfjorden. Men i Løbet af Aarene 1845—55 indtraadte 
en uventet og hurtig Aftagen af dens Mængde i næsten alle syd- 
lige Landsdele, og ved Slutningen af 50-Aarene var den allerede 
helt forsvundet fra store Strækninger af det sydlige Norge. 
Siden 60-Aarene er ingen Ulv med Sikkerhed dræbt i 
Smaalenene, Jarlsberg, Lister Amt og de 2 Bergenhus-Amter, 
og blot nogle faa Omstreifere i enkelte af de øvrige sydlige 
og vestlige Amter; de fleste er her dræbte i Hedemarkens og 
Christians Amter*, som eier sin egen (ringe) Ulvestamme, men 
ogsaa her et ubetydeligt Antal mod tidligere. 
i Under Lemæn-Aar har de dræbte (præmiebelønnede) Ulves Antal 
ogsaa i de sidstnævnte 2 Amter været tilsyneladende betydeligt (saaledes i 
Femaaret 1861—65 med 264 og 250 Stk.); en væsentlig Del af disse har 
imidlertid i Virkeligheden været Unger af Fjeldræven. 
