Fam. Canidae. 264 
langs Vestkysten kan Ræven sees hver Nat at vandre langs 
Stranden for at opsamle, hvad Oteren har levnet; undertiden 
fordriver den Oteren selv fra dens Maaltid, idet et pludseligt 
skarpt Hyl er nok til at sende denne tilvands. 
I Finmarken har den vist sig som en øvet Fisker, idet. 
den tager Post ved Kulperne i Smaa-Elvene, og kaster sig over 
de Fiske, som den kan naa; og den kan ofte sees at slæbe 
temmelig store Ørreter afsted. 
Ved Havkysten kjender den nøie Tiden for Flo og Fjære; 
lige efter Flotid pleier den at være paa Pletten for at finde 
de ilanddrevne Fiske og andet Vraggods, og ved Fjæresø søger 
den visse Sødyr, saasom Blaaskjæl (Mytilus), som nu falder 
tørre. 
Ligeledes tager den Frosk (Rana temporarta), og undertiden 
Snoge, ligesom den er seet at dræbe og bære til Ungerne en 
Hugorm (som dog viste sig at blive vraget). Fremdeles fanger 
den en Mængde større Insekter, saasom Tordyvler (Geotrupes), 
Nat-Sommerfugle og Græshopper, samt Snegle og andre lavere 
Dyr paa Land og i Stranden, og opgraver Humle- og Hvepse- 
Reder. 
Et Individ, dræbt i Vaage 23de Mai 1909, havde intet i 
Maven uden Froske-Æg. 
Ræven er til en vis Grad altædende. Om Høsten for- 
tærer den saaledes en Mængde Bær, saasom Blaabær, Kræk- 
lingbær (Empetrum), Skindtryter (Vacemium uliginosum), og 
paa Fjeldene Molter; især tager Ungerne det første Aar en 
Mængde Kræklingbær. For at naa Rognebærrene maa den 
undertiden stige op paa Træets lavere Grene. 
Alle disse Bær kan gjenfindes hele eller halvfordøiede i 
dens Exkrementer; hos et Individ (Asker 10 Nov. 1907) fandtes 
endog i disse ufordøiede Havrekorn. 
Om Vinteren er det ofte knapt for Føde; den kan fange 
en og anden Hare, men er paa denne Aarstid væsentlig hen- 
vist til Mus, eller den sulter. Fuglevildtet kan den vanskeligere 
naa; undertiden kan den dog overliste en Orfugl eller Rype, 
der har ladet sig nedsne. 
I Modsætning til Fjeldræven fortærer den kun i Nødsfald 
Føde, som ikke er frisk; om Vinteren er den dog ofte nødt 
