Fam. Ursidae. 280 
Grovbyggede, langsomme; gode Klatrere og Svømmere. 
Hos os omnivore; Vintersovere. 
2 Arter. 
Brun; Fodsaalerne nøgne . . , ++. 1. U. arcetos, Lin. 1758. 
Hvid; Fodsaalerne næsten helt haarede. 2. U. maritimus, Lin. 1758. 
1. Ursus arctos, Lin. 1758. 
Bjørn. 
1758. Ursus arctos, Lin. Syst. Nat. Ed. X, Tom. I, p. 47 (Holm. 
Syn. Ursus norvegicus, F. Cuv. 1824. Ursus formicarius, 
Eversm. 1840. Ursus euryrhinus, Nilss. 1847. Myrmarctos evers- 
manni, Gray 1864, ete. 
Artsm. Totall. (hos den norske Stamme) indtil omkr. 1800 mm.; 
heraf Halens L. omkr. 40 mm. GCraniets L. hos udvoksede fra 287 
—360 mm. (eller derover). 
Farven vekslende fra mørkbrun, graabrun eller gulagtig brun indtil 
(hos enkelte ældre Individer) helt sort. 
Fodsaalerne nøgne, Halsen forholdsvis kort. 
Smaa Unger graaaglige, i Regelen med aflange hvide Pletter paa 
Halsen. 
Craniet. Knudetænderne kraftige; Øvre Rovtands (P*) Hel 
kraftig udviklet.  Underkjævens Led-Proces (P. articularis) ligger høiere 
end Alveolar-Randene. 
I Skov- og Bjergtrakter fra de sydligste Dele op til Varanger- 
fjorden (70* 30' N. B.); sparsom (eller helt manglende) i flere af Egnene 
omkring Christianiafjorden. 
U. arctos kan ansees som en stor Fællesart, der er udbredt 
i flere Underarter og under forskjellige Navne over en stor Del 
af de kolde og tempererede Strøg i hele den nordlige Halvkugle. 
Mange af disse har fra de ældste Tider været opfattede som sær- 
egne Arter, afvigende fra den europæiske Landbjørn i Farveteg- 
Ding, Størrelse og andre Charakterer; men alle synes udgaaede 
fra den fossile Landbjørn i Europa (U. arctos fossilis, Goldf. 1821) 
fra Mellem- og Syd-Europas Huler og Torvmyrer. 
