Fam. Ursidae. 284 
Buer og Spyd som Jagtvaaben, var Bjørnens bedste Tid hos 
os forbi". 
Endnu i Midten af 1700-Aarene var dog dens Antal ganske 
betydeligt, og den anrettede (sammen med Ulven) paa denne 
Tid betydelig Skade paa Husdyr over hele Landet lige ned i 
Smaalenene. Men i Slutningen af Aarhundredet begyndte dens 
Antal at aftage, og i Løbet af 1800-Aarene er dette ved de 
forbedrede Skudvaaben og de høie Præmier efterhaanden gaaet 
ned til et Lavmaal, som synes at være et Varsel om, at den 
inden forholdsvis kort Tid vil kunne helt forsvinde af Landets 
Fauna. 
Ydre Char. Størrelsen varier ikke ubetydelig; det største 
Cranium i Chria.-Museet (Snertingdalen Febr. 1902) har en 
Cranie-Længde af 3561 mm. (Basicranial-Længden 3387 mm.) 
medens Længden hos et andet særdeles gammelt Individ (fra 
det sydlige Norge 1862) blot er 287 mm. langt (Basicranial-L. 
267 mm.). 
En stor Han, skudt ved Dokka l4de Marts 1891, veiede 
252 Kg. (uden Indvolde 216 Kg.); dens Totall. (fra Snudespids 
til Halerod) var 2190 mm. (Fosheim 1910). Et andet Expl., 
skudt i Land i 1904, veiede 240 Kg. 
Farven er stærkt varierende; enkelte ældre Individer kan 
være næsten helt brunsorte, andre betydelig blegere, indtil 
lysgraa. 
Om Sommeren er Pelsen lurvet, og ofte stærkt falmet. 
Craniet er let kjendeligt fra Isbjørnens (U. maritimus) ved 
Formen af Underkjæven, ved de betydelig kraftigere Kind- 
tænder, og ved de noget kortere Næseben. 
Underkjævens undre Profil er bagtil saa stærkt opadbøiet, 
at Led-Processen (P. articularis) ligger høiere end Alveolar- 
Randene (hos U. maritimus er Profilen mindre bøiet, og P. 
articularis ligger her i Høide med Alveolar-Randene). 
Inderste øvre Kindtand (M?) kan have en L. af omkr. 
35 mm.; dens L. indeholdes omkr. 172 Gange i Ganebroens 
I «Doeg effterdj at nu paa 40 Aars Tijd ere lange Røer eller Bøsser 
bleffuen møgett brugelig her i Landet, saa ere oc mange Biørne dermed 
bleffuen nederlagt oc bleffuen quest» (Friis 1599). 
