287 Si. Ursus. 
Muligens har disse været Ungerne af den førstnævnte 
hvide Hun. De var antagelig 10 Maaneder gamle; Craniet 
af det i Uhria.-Museet opstillede Individ havde en L. af 190 
mm. (Basicranial-L. 158 mm.), og var midt i Tandskiftningen; 
Fortænder og Hjørnetænder tilhørte Melketandsættet, Kind- 
tænderne var alle skiftede eller i Frembrud. 
Et andet Følge blev iagttaget i samme Trakt noget tid- 
ligere Høsten 1909; dette bestod af en stor «hvid» Bjørn og 
2 sorte Aars-Unger. 
Allerede i Begyndelsen af 90-Aarene var en hvid Bjørn 
jaget i de samme Skove. Muligens stammer alle disse albine 
Individer fra et enkelt Par, hvis Afkom ligeledes har havt en 
Tilbøielighed til at frembringe albine Individer. 
Levevis. Bjørnen er ensom af Natur, og trives bedst i 
de noget høiereliggende Dalfører, især 1 de øvre Lier, hvor 
Skoven bliver tynd og opblandet med Sten og Ur. En stor 
Del af Sommeren er den paa Vandring; undertiden søger den 
ned i den tættere Skovbestand, til andre Tider op paa det 
tyndtbevoksede eller helt aabne Høifjeld; men sky og forsigtig, 
som den er, søger den helst Steder, hvor den kan undgaa at 
møde Folk og Fæ. 
Saaledes kan den ofte om Vaaren holde sig ikke langt 
fra ensomt beliggende Smaagaarde; men saasnart Kjørene slippes 
i Sommerhavnen, trækker den bort, og helst høiere op mod 
Fjeldet. Og naar disse i Slutningen af Juni kommer til Sæ- 
teren, søger den gjerne atter noget nedover for at være alene. 
Om Dagen holder den sig skjult i et tæt Holt, en Fjeldrevne, 
eller undertiden paa et Sted med vid Udsigt; om Natten kan 
den ofte gaa lige ned i Indmarken og ud i Agrene, for at 
fouragere. 
Om Høsten trækker den helst hen, hvor der er Bær, og 
her kan den holde sig, saalænge disse varer, og Tiden nærmer 
sig, da den skal i Vinterkvarter. 
| En Bjørn kan holde sig aarevis i den samme Trakt, og 
selv om den bliver forfulgt, og kan flygte langt, søger den 
ofte tilbage. 
