Fam. Ursidae. 296 
Yttre Sandsvær en Hun med sine 2 endnu blinde Unger lig- 
gende under en stor Gran. 
I milde Vintre forlader Bjørnen undertiden frivillig sit 
Hi, naar dette af en eller anden Grund bliver den ubekvemt, 
og den kan da lægge sig hen paa et andet Sted i Nærheden, 
under en tæt Gran eller lignende. 
Yngle-Hiet (det egentlige Hi) udgraves helst paa et noget 
ophøiet Punkt i en Bakkeskraaning mod Syd, saa at Indgangen 
kan være fri for Indsig af Vand; Jorden er oftest tør og 
nogenlunde fri for Sten, og Stedet har i Regelen lidt Udsigt 
nedover og Dækning oventil. Ofte vil det derfor anlægges 
med Udsigt ud over en stor Myr, eller mellem et Par sammen- 
faldende Smaabække i Skoven. 
Et saadant Hi kan benyttes i flere Aar, og den udkastede 
Jord vil senere i mange Aar kunne være synlig. 
Indgangshullet, der er af noget forskjellig Størrelse, men 
i Regelen er afpasset efter Beboerens Dimensioner, ligger oftest 
i Kanten af et Grankrat og vel skjult mellem Kvisterne; om 
Vinteren kan det være helt nedsneet. Indenfor Indgangen ud- 
vider det sig og bliver næsten ovalt; hvor Binnen bringer 
Unger med sig, kan det være stort. og strækker sig indtil 
flere Meter ind under Bakken. 
Til Underlag i Hiet benyttes gjerne Mose af forskjellig 
Slags og Lav (Cladonier); undertiden lader Bjørnen denne en 
Tid henligge til Tørring, før den anbringes i Hiet. 
Tykkelsen af dette Leie kan, naar det er sammentrykket, 
være omkr. 30 mm.; har det været benyttet en hel Vinter, 
danner det et næsten sammenhængende Tæppe, som kan trækkes 
ud i stor Dele uden at falde fra hinanden. 
Qgsaa Granbar kan benyttes som Underlag, enten helt 
eller blandet med Mose; Grankvisterne afbrydes i de nærmeste 
Træer, ofte et godt Stykke oppe i Træet. Hvor Hiet ligger 
I en storstenet Ur, kan det undertiden have et Par Ind- 
gange. 
Træffer den under Gravningen store Stene, opgiver den 
ofte hele Arbeidet; ligesaa forlader den Stedet, naar den 
mærker, at den er opdaget, selv om Hiet er næsten færdig- 
gravet. 
