301 SL. Ursus. 
Fugle og Fiske, tilhørte Tapes-Tiden, eller øvre Stadium af 
ældre Jernalder (Brøgger og Winge 1908). 
2. I Chria. Mus. findes Cranium og Skeletdele af et Expl., 
fundet i Mergel-Ler, 1,7 m. dybt, ved Tofsrud i Løiten (Hede- 
marken). 
Helleristning af en Bjørn er funden (i 1897) ved Glaam- 
fjorden paa Melø (under Svartisen); Bergarten er lys Granit 
(Helland 1907). Ristningen antages at skyldes Lapper, og 
at tilhøre den «arktiske» Stenalder (A. W. Brøgger 1909). 
2. Ursus marittimus, Lin. 1758. 
Isbjørn. 
1758. Ursus maritimus, Lin. Syst. Nat. Ed. X, Tom. I, p. 47 (Holm. 
1758). 
Syn. Ursus marinus, Pall. 1780. Thalassarctos maritimus, 
Gray 1864. 
Artsm. Totall. indtil 2/> Meter (eller derover); Halens L. 
(uden Endehaarene) mdtil 220 mm. Craniets L. 380—410 mm. 
Farven hvid, med gulagtigt Skjær. 
Fodsaalerne næsten helt haarklædte; Hovedet forholdsvis lidet, jevn- 
bredt bagtil; Halsen og Halen forholdsvis lange. 
Craniet. Knudetænderne forholdsvis svage; øvre Rovtands (P*) 
Hel i Regelen svagt udviklet. 
Underkjævens Led-Proces (P. articularis) ligger omtrent i Linie 
med Alveolar-Randene. 
Tilfældig Gjæst fra Spitsbergen: (undertiden undkommen fra Fan- 
genskab). 
U. maritimus, som af Linné blot ansaaes som en hvid Va- 
rietet af U. arctos, er en høinordisk, cireumpolær Art, udbredt 
paa Ismarkerne og de tilstødende Strandbredder ved de fleste 
Ølande og Landstrækninger i Polarhavet; paa Isen kan den sand- 
synligvis vandre over Nordpolen. 
