Fam. Mustelidae. 396 
Den skyr ikke Kulden, og er (i Drivdalen paa Dovre) seet 
slæbende paa en Mus under + 197 UC. 
Lugtesandsen er skarp, og denne veileder den bedst til at 
finde Byttet. Den opsøger ivrig Microternes eller Lemænernes 
Huller, og dræber sit Bytte, der ofte er ligesaa stort som den 
selv, ved et Bid i Hovedet. Er Hullet trangt, hales Musen 
baglængs ud af dette, og slæbes bort, fastholdt mellem Tæn- 
derne, for at fortæres paa et andet Sted. 
I Forhold til Størelsen har den en betydelig Legemskraft; 
under Transporten af en Mus kan den være helt skjult af 
denne, saa blot Hovedet er synligt over dennes Nakke, og 
det gaar alligevel ofte hurtig og i kraftige Hop. 
Under Løbet reiser den sig ofte paa Bagfødderne og ser 
sig om; den er irritabel af Gemyt, springer ofte imod de 
Hunde, som angriber den, og kan i ophidset Tilstand under-. 
tiden dø pludselig. 
Paa Sneen bevæger den sig med stor Lethed, selv om 
denne er løs; ofte borer den et lodret Huli denne, forsvinder, 
og kan komme op langt borte; undertiden bevæger den sig 
saa nær Qverfladen, at Sneen løftes op over den som en op- 
høiet Gang. Paa Skare med Nysne kan den bevæge sig rolig 
og uden Sprang, ligesom en Mus. 
Sporene er stillede parvis, omtrent som hos Røskatten, 
men er blot halvt saa store; Afstanden mellem hvert Spor-Par 
er noget forskjellig, men under jevnt Løb omkr. 200-—300 mm. 
I løs Sne sees Aftryk af den korte og stive Hale. 
Den synes at sky Vandet mere end Røskatten, men svøm- 
mer dog undertiden frivillig, naar den forfølger et Bytte, eller 
naar den selv er i Fare. Den klatrer sjelden, men kan dog 
naa op ad en lavere Træstamme. 
Stemmen er eiendommelig smattende; Ungernes Skrig er 
en stærk Piben, næsten som Musenes. 
Exkrementerne er smale, brunsorte, og udtrukne i en Spids 
i den ene Ende. 
Føde. Dens Føde er hovedsagelig Smaa-Gnavere, Spids- 
mus og Fugleunger; af Gnavere efterstræber den paa Fjel- 
dene især Lemæn, paa Lavlandet i Husene Mus og Rotter, og 
