385 SÅ. Phoca. 
Med stor Omhu undersøger den Laksegarnene og Kile- 
nøterne, og søger ind til Kammeret samme Vei, som Laksen 
selv, eller langs de indre Vægge. Bliver den herunder over- 
rasket, flygter den behændig over Korksnoren i Vaudskorpen, 
men mange bliver dog fangede, medens Garnet lider en slem 
Medfart. I Fossene forfølger den Laksen saa længe, indtil 
denne ligger halvt tør, og kan tages. 
Paa Laksen fortæres først Hovedet helt, dernæst de blø- 
dere Dele af Bugen med Indvoldene; er denne særlig stor (omkr. 
S—10 Ke.), levnes gjerne en Del af Bagkroppen og Halen, 
samt det meste af Rygraden; Resten bliver liggende i Noten. 
En Iagttager (S. Fulland 1911) saa ved Lister en Morgen en 
Kobbe springe ud af hans Kilenot; i Kammeret laa tilbage 
6 Lakse, alle uden Hoved, som afhuggede med en Øks, medens 
Kroppene var urørte. Laksene havde hver en Vægt af 4» 
—6 Ko. 
Exkrementerne lægges i Søen, aldrig paa Land (som hos 
Oteren). 
Fjordsælens almindelige Stemme, naar den i stille Veir 
ligger paa Skjærene om Natten, er en grov Knurren, som let 
kan efterlignes af et Menneske, eller et kort Bjæf, der noget 
ligner en Hunds. Vil en Kammerat fortrænge en anden fr: 
dens Plads, bliver den modtaget med «graulende» eller gryn- 
tende Skrig, som vanskelig lader sig beskrive med Ord. Kom- 
mer den om Natten pludselig op ved en Baad, puster og 
hvæser den høit; ligesaa naar den overraskes med Ungen paa 
et Skjær. 
Den nyfødte Unge kalder paa Moderen med et svagt klyn- 
kende Skrig, som af et Menneske; Fiskerne siger, at den raa- 
ber «Mor». 
Af Fiender efterstræbes den af Spækhuggeren (Orcinus 
orca), der undertiden sluger den hel, og for denne Havets 
Tiger synes den at nære stor Frygt. 
Føde. Fjordsælens Hovednæring er alle Slags Søfisk, især 
Smaa-Torsk, Flyndre og Sild, foruden Laks i Søen og Elvene. 
Af større Fiske fortæres, som ovenfor nævnt, ofte blot Ho- 
25 — Collett: Norges Pattedyr. 
