387 SÅ. Phoca. 
Moderen nærer stor Ømhed for sin nyfødte Unge; denne 
ligger efter Fødselen nær hendes Bagkrop, og ved den mindste 
Mistanke om Fare slaar hun Ungen med Baglemmerne, og 
faar den paa Søen. Ofte lader hun ved Fnysen, Brølen 
og stærk Pladsken i Vandet mærke, at hun har Ungen i Nær- 
heden. 4 
En lagttager (H. Bjørkli, Malangen) traf en Kobbe, som 
netop havde født; da den mærkede Jægeren, tog den med 
 Munden et Tag om Ungen og drog den paa Søen. Ungen 
kunde ikke længe være under, men kom op og skreg paa Mo- 
deren, som straks kom til, og begge svømmede bort, Ungen 
tæt bag Moderens Nakke. 
Ungen patter Moderen i et Par Uger, hvorefter den pleier at 
drives bort; Moderen lægger sig paa Siden, for at Ungen kan 
patte.  Undertiden kan dog Ungen sees i Moderens Selskab i 
flere Maaneder. 
Fra forhistorisk Tid. 1. I 1909 blev i Hestnæshulen 
paa Dolmo (Hitteren) fundet Knogler af ældre og yngre In- 
divider paa en Boplads fra Jernalderen. De var leirede i et 
Kulturlag, der væsentlig bestod af Kul (af Furu, Or, Birk og 
Asp), og talrige andre Dyreknogler, Muslingskaller og for- 
arbeidede Redskaber (Petersen og Winge 1910). 
2. Flere Knogler er fundet i en Jernalders Lappe-Boplads 
paa Kjelmø, Syd-Varanger, i 1907 af Dr. Solberg (Chria. Mus.). 
?. Phoca hispida. Schreb. 1795. 
Ringsæl, Snad. 
Phoca hispida, Schreb. Die Saiigth.Th. III, p. 312, PL. 86 
Syn. Phoca foetida, Fabr. 1776 (descr. nulla). Phoca annel- 
lata. Nilss. 1820. Pagomys foetidus, Gray 1866. Pusa foetida, 
Trouess. 1898. 
