Fam. Phocidae. 388 
Artsm. Totall. 1300 mm. (ofte mindre) indtil henimod 1600 
mm.; Hunnen indtil 1450 mm. Dverg-Individer kan have en Total. 
af lige ned til 600 mm. («Trold-Sæl»). 
Craniets L. indtil 193 mm. (eller mere). 
Haarlaget forholdsvis stivt. 
Farven varierende; oventil mørkere eller lysere graabrun, under- 
tiden brunsort, med smale, aflange, hvidagtige (tildels sammenløbende) 
Ringe og bugtede Linier: undertiden er Ringene mindre tydelige. Under- 
siden er hvidgul med færre Pletter, eller uplettet. 
Enkelte Individer er mnæsten helt sorte, og Pletter og Ringe lidet 
tydelige. 
Ungens Ulddragt blød, hvidgraa. 
Craniet.  Aindtænderne vetstillede (ikke skjæve, som hos Ph. 
vitulina). 
Benbroen mellem Øiehulerne er meget smal. skarp. og bagtil (paa 
Panden) fladtrykt: Pandebenets forreste Spids berører høist 1 Tyredie- 
del af Næsebenet. Ganebenenes bagre Rand danner en dyb Vinkel indad. 
Væsentlig Vinter-Besøger ved Finmarkens og Tromsø Amts Kyster: 
sporadisk (muligens stationær) hist og her langs Kysten ned til Bergen 
(60* 30' N. B.). 
Ph. hispida er en væsentlig arktisk Art, knyttet til Isen, og 
næsten circeumpolær, men forekommer ogsaa som relicte Stammer 
eller Racer i Østersøen og i flere af de større Indsøer i Nord- 
Europa og Mellem-Asien. 
1. Ishavs-Stammerne. Den typiske Ishavs-Ringsæl (oprindelig 
beskrevet fra Grønland) er i de europæiske Have udbredt ved alle 
Ishavets Øer op til 84" eller mere (Franz Josephs Land, Novaja 
Zemlja, Spitsbergen og Island), ved Nord-Rusland og Kola-Halvøen; 
fremdeles ved Kysterne af det nordlige (og vestlige) Norge; 
Vandre-Individer er trufne helt ned til Frankrige. 
Paa Atlanterhavets Vestside forekommer den fra Grønland, 
hvor den er udbredt lige op til 75 N.B. (eller mere) ned og til 
Labrador. 
Fremdeles er den langs hele Sibirie-Kysten (hvor Ph. vitulina 
mangler) den hyppigste af alle Sælarter; den er her udbredt lige 
til Beringshavet og Alaska, samt, som en egen Underart, i det 
Ochotske Hav (Ph. hisp. gichigensis, Allen 1902). 
2. Østersø-Stammen. Tilhører Østersøen, hvor den er tal- 
rigst i den Bottniske Bugt, men bliver sparsommere mod Syd 
rundt Skånes Kyst; enkeltvis har den undertiden trængt langt 
ind i Målaren. Ved Danmark er den idethele sjelden, og træffes 
blot ved Øerne og i Belterne op til Issefjord og Samsø. Den 
findes ikke i Skagerak og ved den norske Sydkyst, og er saa- 
