+15 SÅ. Erignathus. 
Fortender >: Kindtænderne flerspidsede, hos Ældre med- 
slidte og udfaldende. 
Tandformel (som hos Phoca): LC. ; Er Å M. I =34. 
1 
Blot 1 Art, arktisk, cireumpolær, litoral Drivis-Form; 
yngler spredt paa Isen. 
i 
1. Erignathus barbatus. (Erxl.) 177 
Blaasæl, Storkobbe. 
1776. Phoca barbata, Mull. (ex Manuscr. Fabr.) Zool. Dan. Prodr. 
p. VIII (Havn. 1776); Descr. nulla. 
1777. Phoca barbata, Erxl. Syst. Regn. Anim. CI. I. Manuscr. p. 
590 (Tips. 1777). 
Syn. Phocd leporina. Lep. 1777.  Erignathus barbatus, 
Gill 1866. å 
Artsm. Totall. 2 til henmimod 3 Meter; Craniets L. hos gamle 
Individer 250 mm. 
Veirhaarene flade, talrige, glatte (hos alle vore andre Sæl-Arter 
svagt krusede). Haarlaget noget tyndt: meget gamle Individer næsten 
haarløse. 
Blaagraa eller gulgraa, mørkere langs Ryggen, uden eller med 
utydelige Pletter; Undersiden gulagtig hvid. 
Ulddragten blød, mørkt graabrun (langs Ryggens Midte graagul). 
Craniet. Kindteænderne hos Yngre flerspidsede, men bliver med 
Alderen næsten helt nedslidte eller udfaldne. 
(Ganebenenes bagre Rand danner en næsten jevn Bue indad. 
Sparsom ved Finmarkens og Landets øvrige nordlige Kyster (usik- 
ker ynglende). 
E. barbatus er en arktisk, forholdsvis stationær, og næsten 
circumpolær Art, væsentlig bunden til Isbeltet nær Land. 
