Fam. Phocidae. 418 
hvor Isen er spredt, kan flere Stykker hvile paa samme Istlag. 
Under Parringstiden holder de sig noget mere samlede, og 
mindre Flokke paa omkring 50 Stk. har undertiden været 
lagttagne. 
Blaasælen er godmodig af Natur; den er yderst sky, 
medens den ligger paa Isen, men forholdsvis let at komme 
nær i Vandet. Den sover dels paa Isen, dels i Vandet, og 
ligger gjerne paa Isflagene en Gang i Døgnet for at hvile og 
sole sig. 
Den kan dukke til en betydelig Dybde, som det antages 
DQ Meter eller mere, efter Føde. 
Fangstmænd har iagttaget, at Storkobben helst lader sin 
Stemme høre, medens den er under Vandet; den lyder stærkest 
og i længst Afstand, om man paa Fartøiet er under Dæk, men 
mindre tydelig ovenpaa Dækket. Paa Stedet, hvor den ligger, 
stiger først Luftblærer op til Vandskorpen; derefter begynder 
Hylet som et høit Skrig, som ender med grovere Toner. Den 
hyler især om Forsommeren under Parringstiden; efter Midt- 
sommer høres den sjelden eller aldrig. 
Føden bestaar væsentlig af Bunddyr, men ogsaa delvis af 
Fiske. Af de første tages større Crustaceer, saasom Krabber 
(Hyas), Ræger (Hippolyte-, Sabinea- og Sclerocrangon-Arter), samt 
Amphipoder (Anonyr ampulla): fremdeles Muslinger af for- 
skjellige Slags (Mya, Saricava, Cardtum), større Tritonier, samt 
Annelider og Søpølser (Cucumaria frondosa). 
Fiske tager den sandsynligvis mere tilfældig; den er iagt- 
taget at fange Lodde (Mallotus villosus), og angives at tage 
Uer (Sebastes), og Cottider (Phobetor tricuspis), samt Teistefisk 
(Pholis gunnellus).  Ligeledes kan den (ved Spitsbergen) hjem- 
søge de Garn, som i Flodmundingerne sættes efter Røien 
(Salmo alpinus). 
Afskallingen af de skjælbærende Bunddyr bevirker, at. 
Tænderne, som ovenfor nævnt, kan efterhaanden blive slidte 
ned lige til Kjæverne, ligesom hos Hvalrossen. 
Parringen angives af enkelte Fangstmænd at indtræffe 1 
August eller September, idet i September en Hun er fundet 
med et Par Tommer langt Foster (Wollebæk 1907). 
PE 
