Fam. Phocidae. 420 
1. Halichoerus grypus,. (Fabr.) 1791. 
Graasæl, Hav-Ert. 
1791. Phoca grypus, Fabr. Skr. Naturh. Selsk. 1 B., 2 H., p. 167 
(Kbhvn. 1791). 
Syn. Halichoerus griseus, Nilss. 1820. 
Artsm. —Totall. indtil 2—2'/2 Meter; OCraniets L. 280— 
350 mm. 
Farven i alle Aldre varierende; Hovedets Qverside næsten altid 
lyst graabrun. 
Gl. Han: graa, med talrige brunsorte langsløbende Pletter: en- 
kelte gamle Hanner er helt brunsorte med utydelige Pletter, Hovedet og 
Fødderne graabrune. 
Gl. Hun: lys graa med større aflange, sorte, noget spredte 
Pletter; Sider og Underliv med svagt gulagtigt Skjær. Hovedet graa- 
brunt, uplettet. 
Yngre: oftest gulagtig graa; hele Kroppen dækket af sorte, noget 
spredte, tildels sammenløbende Pletter; Pelsen fløielsagtig. 
Efterhaanden blwer Bundfarven mindre gul og mere graa, og 
Ryggen noget mørkere med Sølvglands; Pletterne tættest paa Ryggen. 
Ungens Ulddragt langhaaret og blød, hvidgul. 
Craniet. Pandebenets forreste Spids naar ikke Midten af Næse- 
benet; Ganebenenes bagre Rand danner en konkav Bue. 
Naar OCraniet sees ovenfra, er den bagre Aabning af Canalis infra- 
orbitalis skjult under OQverkjævens Bagrand (hos alle vore andre Sæler 
er Aabningen synlig ovenfra). 
Yngler spredt eller i mindre Kolonier hist og her i den ydre 
Skjærgaard langs Landets Kystlinie lige op til Varangerfjorden (5S— 
> 20 NIB) 
H. grypus er en mnord-atlantisk Kystform, med begrændset 
Udbredelse. Den forekommer fra Finmarken ned langs Norges 
Vestkyst, og rundt Syd-Sverige op i Bottenhavet. Ved Vest- 
Europa gaar den mod Syd til Færøerne, de Britiske Øer og Ka- 
nalen; ved de skotske Kyster forekommer den ved Shetlands- 
Øerne, Hebriderne og Orknøerne, ligesom den er fundet ynglende 
endnu ved Irland ned til Scilly-Øerne. Et fordrevet Individ er 
dræbt (i 1895) ved Mundingen af Orne i Frankrige. 
