449 SL Cervus. 
Grunden til denne Degeneration er væsentlig Indavl, lige- 
som alle større Dyr i lange Aarrækker har været bortskudte: 
muligens ogsaa de noget ugunstigere Næringsforholde, idet 
gammel Løvskov her er sparsom, og Fodergræssene væsentlig 
er Stargræs og andre Cyperaceer, Festuca ovina, Nardus stricta 
og andre mere næringsfattige Arter. Saaledes kan i visse Aar 
Individerne gjennemgaaende være svagere udviklede end i andre, 
og dog kan disse smaa Hanner bære næsten fuldtallig Krone 
(10-Endere). 
For Tiden dræbes (lovlig) i Norge mellem 300 og 400 
Hjorte aarlig", hvoraf det overveiende Antal (eller omtr. 9 
Tiendedele) falder paa Distrikterne mellem Sognefjorden og 
Indløbet til Trondhjemsfjorden. 
I Aarene omkring 1890 var Antallet af dræbte Individer 
omtr. 140, omkring 1900 omtr. 200 Stk. aarlig. Mellem 1902 
og 1910 har det varieret mellem 258 og 366 Stk.; høiest var 
Antallet sidstnævnte Aar (228 Hanner og 138 Hunner). 
Hertil kommer et ikke ringe Antal ulovlig skudte Indi- 
vider. 
Tidligere Udbredelse. Hjorten har forekommet i Norge 
siden den postglaciale Tid, hvorom flere Mosefund eller Lev- 
ninger fra Stenalderen vidner. 
Endnu frem i Middelalderen havde den en betydelig Ud- 
bredelse hos os, og allerede paa denne Tid (1305—07) var 
Hjortehuder (pelles ceruorum) og Hjortehorn blandt de Artikler, 
som udførtes til England fra Norge (A. Bugge 1899). I Af- 
faldsdynger under Oslo, Bergen og Trondhjem er fundet tal- 
rige Hjorteknogler fra denne Periode, og ved Lyseklosters 
Ruiner er fra samme Tid fundet Levninger af Hjort sammen 
med Knogler af vore Husdyr (Grieg 1908). 
I det 16de og 17de Aarhundrede var Hjort endnu talrig 
lige fra Nedenæs (paa Grændsen af Christiania Stift) til langt 
op i Nordland. 
! Et ringe Antal mod, hvad den skotske Hjorte-Stamme kan afgive. 
Af denne fældes hvert Aar i Jagttiden omkr. 7000 Hanner, og desuden (ved 
Gamekeepers, o. a.) om Vinteren omtrent ligesaa mange Hunner, eller ialt 
omkr. 14000 Stk. aarlig. 
29 — Collett: Norges Pattedyr. 
