461 SL Cervus. 
I det 17de Aarhundrede havde saaledes Hjorten i Norge 
idethele det Kystpræg, som den har i Nutiden. 
Levevis. Hjorten er i Norge et udpræget Kystdyr, der 
trives bedst i det milde Havklima, og holder sig derfor saa 
langt ude mod Havet, som den finder skovklædt Lænde. Dens 
spidse Klove er lidet tjenlige i de indre Trakters høiere Sne; 
desuden byder Kystegnene den om Vinteren Adgang til Tang, 
der altid søges med Begjærlighed paa Grund af dens Salt- 
holdighed. 
Til sit Opholdssted vælger den helst bratte og ulændte 
Fjeldskraaninger, hvor der findes kratbevoksede Dalfører, af- 
vekslende med større Skove og Vandløb. 
Saadanne typiske Hjortetilholdssteder hos os vil kunne 
findes i Arealet mellem Førdefjord og Nordfjord, hvor hele 
Halvøen danner et Kompleks af større og mindre Dalfører, 
og af høiere og lavere Aase med Smaavande og Elveløb, alt 
begrændset og beskyttet ved utilgjængelige Fjelde og Bræer. 
Paa flere Steder findes tætte Samlinger af kratbevoksede Hol- 
mer og Halvøer, som er omflydte af dybe Vandløb, lidet til- 
gjængelige for Mennesker, medens Hjorten ved Svømning naar 
frem overalt. 
Paa disse Steder har den rigelig Tilgang paa tjenlig Føde; 
Løvyskoven, som bestaar af Hassel, Lind (Tila), Ask (Fraxinus), 
Asp og Sølje, er tildels gammel og frodig, og giver den 
Bark og Løv; Foderurterne er blandt Gramineerne væsentlig 
Poa pratensis og P. memoralis, Festuca sylvattea, F. gigantea, 
Milinm effusum, Agrostis-Arter, Anthoranthum, Dactylis, Arra- 
Arter og Phalaris arundinacea. 
Paa Hitteren, hvor Landets største Hjortestamme er samlet, 
er Lændet i stor Udstrækning skovbevoksede Fjeldknauser, at- 
vekslende med Myrer og Tjern. Hvor Bunden her er tør, 
findes overalt Furuskov: Træerne er ikke høie, men giver i 
Regelen god Dækning, men Foderurterne er her, som ovenfor 
nævnt, i Regelen tarveligere. 
Ved Høstens første Snefald trækker Hjorten gjerne mod 
Vest, og kun et mindre Antal overvintrer i de indre Dalfører. 
