+97 * SI. Alces. 
finder den nyspiret Græs og Løv, Stareræs og Vidiekrat. 
Hvor den ikke kan komme i Høiden, søger den Skygge ved 
Bækkeløb inde i Skovsnarene, eller ved Kanten af de store 
Myrer. 
Den pleier at dele sin Dag saaledes, at den reiser SsIo 
i Graalysningen og græsser indtil henimod 9 —10 om Morgenen; 
derefter hviler den, spiser lidt imellem, og tygger Drøv indtil 
ud paa Fftermiddagen. Endelig spiser den paany indtil Mørk- 
ningen, men hviler om Natten. I den lyseste Sommertid er 
Hviletimerne kortere, og den kan da træffes spisende næsten til 
alle Døgnets Tider. 
Lugt og Hørelse er yderst skarpe; den eræsser derfor 
helst mod Vinden, og bærer gjerne Hovedet lavt, som om den 
veirede paa Marken. Dens Syn er svagere, især paa længere 
Afstand. 
Hvor den kan, holder den sig gjerne paa en Høide, hvorfra 
den med Lugtens Hjælp tidlig kan opdage enhver Fare. Den 
er sky og forsigtig, og farer op ved den mindste Larm; har 
den opdaget en Fiende, flygter den øieblikkelig i hurtigt Trav, 
indtil den tror sig udenfor Faren. Den trækker altid, hvor 
dette paa nogen Maade er muligt, mod Vinden; ofte løber den 
op paa en Høide, vender sig om og veirer, og sætter atter 
afsted. 
Under Hvilen ligger den gjerne med Bagenden mod Vin- 
den, idet den stoler paa, at dens Lugt og Hørelse skal varsle 
den itide, om nogen søger at følge dens Spor; men den vil se 
mod Læ, hvor disse Sandser er den til mindre Nytte. 
Medens den hviler og tygger Drøv, bevæger den Ørene 
afvekslende frem og tilbage. 
Af Natur er den træg og magelig, og er den ikke netop 
paa Vandring, kan den, især om Vinteren, staa længe stille, 
næsten som en gammel Vognhest, paa samme Sted. 
Om Vinteren bevæger den sig idethele lidet, og tager 
gjerne Ophold paa Steder, hvor Furuskoven er stærkt op- 
blandet med Løvtræer, eller hvor der er rigeligt med Ener, 
undertiden ikke langt fra beboede Steder. Her kan hele 
Smaaflokke holde sig urørlige i Uger, om der er Føde nok, 
32 — Collett: Norges Pattedyr. 
