Fam. Cervidae. 502 
Undertiden kan den hjemsøge afsidesliggende Agre, hvor 
den fortærer det uskaarne Korn (især Havre), samt Erter og 
Vikker (Grønfoder), baade før dette er slaaet, og naar det er 
hesjet. 
Den tiltrænger meget Vand, og drikker ofte; om Vinteren 
spiser den ofte Sne. 
Om Høsten og Vinteren fortærer Elgen store Mængder af 
Lyngvækster, dels den almindelige Lyng (Callma), dels Blaa- 
bær- og Tyttebærlyng med Bær og Blade; saalænge det endnu 
er snebart, sparker den ogsaa op og fortærer Rødder af Bregner 
og forskjellige andre Planter. 
Om Vinteren lever den for en stor Del af Kvister og 
Bark af de ovennævnte Løvtræer, Toppene af Lyngen, samt 
Bar af Furu og Ener; Rognbuskene kan blive næsten helt for- 
tærede, og større Løvtræer rundgnavede helt ned til Roden; 
af Sølje, Asp og Birk tager den Kvister og Ris op til en 
Fingers Tykkelse. å 
For at naa de unge Topskud støtter den sig med hele sin 
Tyngde mod Stammen, saa armtykke Træer kan knækkes og 
store Grene afbrydes, eller den bøier dem ned med Forfødderne 
eller Halsen. 
Desuden fortærer den om Vinteren Renmose (Cladomia) 
og andre Lav-Arter, ligesom den ofte hjemsøger de Hesjer 
med tørret Løv, som henstaar i Skovengene til Vinterføde for 
Smaafæet. 
Vinteren 1907—08, da Kornet over store Strækninger af 
det sydlige Norge efter den regnfulde Høst maatte staa ude 
til ud mod Vaaren, gjorde Elgen paa flere Steder Skade paa 
Agrene; i Flokke paa 10—12 Stk. hjemsøgte de disse (især 
paa Hedemarken og i Østerdalen), og fortærede de øvre Dele 
af de nedsneede Kornbaand. 
Elgen som Skadedyr. Naar det om Vinteren begynder at 
blive Mangel paa de almindelige Næringsmidler, Løvkvist og 
Lyngtopper (eller undertiden blot til Afveksling med disse), for- 
tærer Elgen Top og Bar af unge Naaletræer, især af Furu og 
Ener. Er Sneen særlig dyb, har Elgen liden Lyst til at flytte 
sig; hvor Standen er nogenlunde talrig og hvor Løvskoven er 
helt eller delvis fortæret, kan derfor Furubar blive Eløens 
