Fam. Cervidae. DIG 
over Halvdelen kan ansees som indeholdende Terræn, hvorpaa 
Renen kan finde Næring. 
Paa hele denne Strækning er fordelt en Række af mere 
eller mindre skilte Stammer, som alle under bestemte Veir- 
forholde idelig skifter Opholdssted, og snart kan være samlet 
i den ene Trakt af Distriktet, snart i. den anden, uden dog 
idethele at bevæge sig ud over Plateauets Rande. 
Det sydligste Punkt, som Vildrenen i Nutiden naar i 
Norge, ligger under 58" 35" N. B., idet den, ialfald i Vinter- 
maanederne, kan træffes Øst for Tonstad (Siredal) ved Siredals- 
vandets Nordende, og ved de nordligste Fjeldgaarde i Aaseral; 
i Marts pleier disse atter at trække mod Nord til Sætersdalen 
(Heiberg 1911). 
Stammernes Størrelse i de forskjellige Dele af Fjeldstræk- 
ningen er paa Grund af Renens Omstreiferliv vanskelig at an- 
give i bestemte Tal. Paa den Strækning af Hardangervidden, 
som ligger mellem Hallingjøkelen og Haukelidfjeld, er An- 
tallet for Tiden anslaaet til omkr. 16000 Stk. (Heiberg og 
Bruun 1910); ligeledes ansees Stammen at være rig paa Hemse- 
dalsfjeldene, og paa flere Steder i Jotunheimen. Syd for 
Haukelidfjeld er Stammen idethele forholdsvis ringe. 
B. Dovre-Distriktet. Endnu henimod Slutningen af 1800- 
Aarene dannede dette Distrikt et betydeligt og næsten sammen- 
hængende Areal, fra Opdal og Sundalen i Nord og ned langs 
Gudbrandsdalens Østside til Fjeldene indenfor Lillehammer i 
Syd; hertil kom de > mere isolerede Arealer i Kviknefjeldene 
og 1 Østerdalen. ag 
Efterhaanden har Distriktet faaet en Udvidelse i Nord, 
idet en ringe Stamme fra Sundalen og Øksendalen har udbredt 
sig over Troldheimen mellem Sundalen og Surendalen. Denne 
Fjeldgruppe udgjør sandsynligvis for Tiden den sydlige Vildren- 
Stammes Nordgrænse hos os (62"* 50' N. B.). 
Mod Syd bliver derimod Grændserne stadig mere ind- 
skrænkede, og søndenfor Ronderne og Sollien er Stammen i 
det væsentlige forsvunden, skjønt der endnu aarlig kan fældes 
et eller andet Individ i dette gamle Rendistrikt (Ringebo- 
Distriktet). 
